ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7784/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 серпня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                  Оксененка О.М.,
суддів:                                                        Аліменка В.О.,
                                                             Мельничука В.П.,

При секретарі:                                    Борисовській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив: 
- визнати протиправними та скасувати постанову Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.01.2023 № 68788252 про стягнення з ОКПП «Київ» на користь держави виконавчого збору у сумі 26 000 грн, що винесена у межах виконавчого провадження № 68788252;
- визнати протиправними та скасувати постанову Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.01.2023 № 68788252 про стягнення з ОКПП «Київ» витрат виконавчого провадження у сумі 369 грн на користь держави, що винесена у межах виконавчого провадження № 68788252.
Позов обґрунтовано тим, що спірні постанови є протиправними та прийняті відповідачем необґрунтовано, оскільки відповідачем не вчинено дій щодо примусового виконання виконавчого документу, та оскільки рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а тому підстави для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відсутні.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскільки виконавча служба не здійснювала жодних заходів та виконавчих дій, які б призвели до примусового виконання рішення, відтак відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.
На думку апелянта, судом першої інстанції не було досліджено всіх обставин справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у адміністративній справі № 380/9/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 (військової частини НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ), Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. 
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2016 році, передбаченої п.1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також, підйомної допомоги у 2017 році, передбаченої частиною третьою статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889. 
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016 році та недоплачену у 2017 році підйомну допомогу при переміщенні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
Визнано протиправними дії Окремого контрольно - пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2017 році, передбаченої п.1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також, підйомної допомоги у 2016 році, передбаченої частиною третьою статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМ України від 22.09.2010 № 889.
Зобов`язано Окремий контрольно - пропускний пункт «Київ» (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у 2017 році та недоплачену у 2016 році підйомну допомогу при переміщенні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2018 році, передбаченої п.1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМ України від 22.09.2010 № 889, а також бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) в частині невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у 2018 році, передбаченої частиною третьою  ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у 2018 році та невиплачену у 2018 році підйомну допомогу при переміщенні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 25.08.2016, а також з 13.10.2017 по 10.01.2018.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 25.08.2016 та в період з 13.10.2017 по 10.01.2018.
Визнано протиправною бездіяльність Окремого контрольно - пропускного пункту «Київ» (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 26.08.2016 по 12.10.2017.
Зобов`язано Окремий контрольно - пропускний пункт «Київ» (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 26.08.2016 по 12.10.2017.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.01.2018 по 20.06.2018.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12.01.2018 по 20.06.2018.
08 лютого 2022 року з метою примусового виконання вказаного рішення суду Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист, яким зобов`язано Окремий контрольно - пропускний пункт «Київ» (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у 2017 році та недоплачену у 2016 році підйомну допомогу при переміщенні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
Як наслідок, постановою головного державного виконавця Бориспільського відділу державного виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2022 ВП № 68788252 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 340/9/20 виданого 08.02.2022 Львівським окружним адміністративним судом. Зазначено про обов`язок боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 26 000 грн.
У подальшому, постановою головного державного виконавця Бориспільського відділу державного виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 10.01.2023 ВП № 68788252 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 380/9/20, виданого Львівським окружним адміністративним судом, закінчено, враховуючи, що рішення суду виконано в повному обсязі згідно реєстру перерахувань на карткові рахунки від 26.05.2022.
Як наслідок, постановою Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.01.2023 № 68788252 стягнуто з ОКПП «Київ» (військова частина НОМЕР_1 ) на користь держави виконавчий збір у сумі 26 000 грн.
Крім того, постановою Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.01.2023 № 68788252 стягнуто з ОКПП «Київ» (військова частина НОМЕР_1 ) витрати виконавчого провадження у сумі 369, 00 грн на користь держави.
У свою чергу, постановою Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.01.2023 № 70760363 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 68788252 від 10.01.2023 про стягнення з ОКПП «Кив» (військова частина НОМЕР_1 ) на користь держави виконавчого збору 26000 грн.
Також, постановою Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.01.2023 № 70764226 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 68788252 від 10.01.2023 про стягнення з ОКПП «Кив» (військова частина НОМЕР_1 ) на користь держави витрат виконавчого провадження в розмірі 369,00 грн.
На думку позивача, дії відповідача з винесення постанов про стягнення виконавчого збору від 10.01.2023 № 68788252 та про витрат виконавчого провадження від 10.01.2023 № 68788252 є протиправними, та така постанова є неправомірною, тому позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржник у виконавчому провадженні ВП № 68788252 виконав рішення суду після відкриття виконавчого провадження, що виключає наявність правових підстав для застосування положень частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», тому державний виконавець у спірних правовідносинах діяв у встановлені Законом України «Про виконавче провадження» порядку та спосіб, а оскаржувані постанови відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Як наслідок, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята статті 26 Закону №1404-VIII).
Згідно частини першої статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
З огляду на вимоги наведених норм, початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди.
При цьому, колегія суддів враховує, що за правилами частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Інших змін після 28.08.2018 до частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII внесено не було.
Таким чином, у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, тому сума виконавчого збору (основної винагороди) у розмірі 10 відсотків визначається з можливістю подальшого стягнення виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження.
Визначення розміру виконавчого збору чи основної винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання виконавчого документа, що спростовує посилання апелянта у цій частині.
Отже, початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен прийняти постанову про стягнення виконавчого збору (основної винагороди).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 200/13920/19-а.
Як свідчать матеріали справи, постановою головного державного виконавця Бориспільського відділу державного виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 26.04.2022 ВП № 68788252 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 340/9/20 виданого 08.02.2022 Львівським окружним адміністративним судом. Зазначено про обов`язок боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 26 000 грн.
Тобто, приватний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, застосувавши Закон № 1404-VIII у редакції, чинній на момент спірних правовідносин.
При цьому, частиною четвертою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.
До того ж, частиною сьомою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачений обов`язок приватного виконавця виносити одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, у якій має бути наведено розрахунок та зазначено порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок №643).
Відповідно до пункту 19 Порядку №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Виходячи з аналізу наведених норм у їх сукупності, постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, однак, підставою отримання приватним виконавцем основної винагороди є фактичне виконання (повне або часткове) виконавчого документа, а сума основної винагороди визначається у відсотках до стягнутої суми.
Таким чином, постанова про стягнення основної винагороди має визначати суму основної винагороди у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню та яка заявлена у виконавчому документі, пред`явленому до виконання, оскільки виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, та приватний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження не володіє інформацією стосовно подальшого фактичного стягнення суми коштів та їх розміру. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 160/26568/21.
У той же час, слід враховувати, що на момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання приватним виконавцем, тому суди мають перевіряти механізм розрахунку, застосованого виконавцем при визначенні суми основної винагороди та наведеного ним у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Так, сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, яка винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є винагородою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.
Верховний Суд у своїх постановах вже висловлював позицію з приводу даного питання. Так у постановах від 03 березня 2020 у справі №260/801/19, від 28 жовтня 2020 у справі № 640/13697/19, від 21 січня 2021 року у справі № 160/5321/20, від 27 квітня 2021 року у справі № 580/3444/20, від 11 серпня 2021 року у справі №500/2190/18 Верховний Суд зазначив, що право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Бориспільського відділу державного виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 10.01.2023 ВП № 68788252 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 380/9/20, виданого Львівським окружним адміністративним судом, закінчено на підставі пункту 9 статті 39 Закону №1404-VIII, враховуючи, що рішення суду виконано в повному обсязі згідно реєстру перерахувань на карткові рахунки від 26.05.2022.
Як наслідок, постановою Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.01.2023 № 68788252 стягнуто з ОКПП «Київ» (військова частина НОМЕР_1 ) на користь держави виконавчий збір у сумі 26 000 грн.
Крім того, постановою Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.01.2023 № 68788252 стягнуто з ОКПП «Київ» (військова частина НОМЕР_1 ) витрати виконавчого провадження у сумі 369, 00 грн на користь держави.
У той же час, позиція скаржника зводиться до того, що ним добровільно та в повному обсязі виконано рішення суду та відповідно відповідач не здійснював заходів примусового виконання.
Так, частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначені вичерпні підстави, коли виконавчий збір не стягується, а саме:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також, відповідно до частини дев`ятої вказаної статті виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
При цьому, частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII було передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. Крім того, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору.
Як свідчать матеріали справи, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у адміністративній справі № 380/9/20 виконано позивачем 26 травня 2022 року, у той час коли виконавче провадження ВП № 68788252 відкрито 26 квітня 2022 року. 
Таким чином, позивачем як боржником у виконавчому провадженні ВП №68788252 виконано рішення суду після відкриття виконавчого провадження, що виключає наявність правових підстав для застосування положень частини 9 статті 27 Закону № 1404-VIII в частині не сплати виконавчого збору.
Відтак, підстави за яких виконавчий збір не стягується, визначені в частинах п`ятій, дев`ятій статті 27 Закону № 1404-VIII - відсутні, оскільки закінчення виконавчого провадження відбулось на підставі постанови головного державного виконавця від 10.01.2023 внаслідок повного фактичного виконання судового рішення, після відкриття виконавчого провадження, що свідчить про правомірність постанови від 10.01.2023 про стягнення виконавчого збору.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 10.06.2021 ВП № 68788252, слід зазначити наступне.
Згідно з частиною першою та другою статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (частина третя статті 42 Закону №1404-VIII).
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта статті 42 Закону №1404-VIII).
Отже, повноваження державного виконавця приймати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження прямо обумовлені статтею 42 Закону №1404-VIII.
Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова про стягнення є правомірною та не підлягає скасуванню.
Посилання апелянта, що боржником у виконавчому провадженні є державний орган, а отже рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 6 Закону України № 1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Згідно з положенням частини першої статті 3 Закону України № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.
Відтак, посилання позивача на частину другу ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 стосуються виключно про виконання рішень про стягнення коштів на підставі виконавчих документів і не свідчать про протиправність оскаржуваних постанов, а стосуються порядку їх виконання.
З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 287, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 )  - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                            В.П. Мельничук