Номер провадження: 22-ц/813/3318/23 
Справа № 503/260/22
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2023 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М. 
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Одеській області про визнання права власності на автомобіль та скасування накладеного арешту, на рішення Кодимського районного суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Вороненко Д.В. 11 травня 2022 року у м. Кодима Одеської області, -

встановила:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою, посилаючись на те, що 30.01.2020 року він уклав з ПП «Каролінні» договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6450/20/009900, згідно умов якого придбав за 32000 грн. автомобіль Volkswagen Passat Універсал-В, 2001 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , власником якого являвся ОСОБА_2 . При цьому продавець ПП «Каролінні», укладаючи вказаний договір, діяв як комісіонер на підставі договору комісії № 6450/20/009900, укладеного 30.01.2020 року із власником ОСОБА_2 . Після цього, також 30.01.2020 року між ОСОБА_1 та ПП «Каролінні» було підписано акт огляду реалізованого транспортного засобу та акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини. Однак, внаслідок великих черг в сервісному центрі у м. Вінниці, де був укладений договір, та закінченням робочого дня, позивач не зміг того ж дня провести державну реєстрацію і був змушений поїхати з придбаним автомобілем до свого місця проживання до м. Кодима. 
ОСОБА_1 вважав, що на підставі зазначених вище документів він набув право власності на автомобіль. У листопаді 2021 року для державної реєстрації придбаного автомобіля, позивач звернувся до Територіального сервісного центру № 5149 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області, де йому повідомили про неможливість здійснення державної реєстрації автомобіля у зв`язку із тим, що відомості про зареєстрованого власника автомобіля – ОСОБА_2 , містились в Єдиному реєстрі боржників, а на сам автомобіль накладено арешт у рамках виконавчого провадження № 66787385, відкритого державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів. У зв`язку із викладеним, позивач для захисту своїх прав та законних інтересів змушений був пред`явити до відповідачів даний позов, в якому просив визнати за позивачем право власності на автомобіль марки Volkswagen моделі Passat Універсал-В, 2001 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 та скасувати арешт, накладений на автомобіль постановою головного державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дзюбенко С.М. від 22.09.2021 року в межах виконавчого провадження № 66787385.
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 11 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
На думку апелянта правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності на автомобіль, є саме договір комісії із відповідним суб`єктом господарювання та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує.
Сторони про розгляд справи на 27.06.2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
26.06.2023 року від Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській області на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2019 року за відповідачем ОСОБА_2 , як власником, було зареєстровано право на транспортний засіб - Volkswagen Passat Універсал-В, 2001 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , із видачею йому свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , про що свідчать постанова про арешт майна боржника від 22.09.2021 року (а.с.22) та пояснення Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській області щодо позову від 11.04.2022 року за № 31/15-998.
30.01.2020 року між ПП «Каролінні» та ОСОБА_2 було укладено договір комісії № 6450/20/009900 (а.с.14), за умовами якого ПП «Каролінні» прийняло на себе обов`язки з реалізації транспортного засобу - Volkswagen Passat Універсал-В, 2001 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_2 , ціна автомобіля – 32000 грн.
Також 30.01.2020 року між ПП «Каролінні» та ОСОБА_2 було підписано акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6450/20/009900 (а.с.15).
В подальшому, між ПП «Каролінні» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6450/20/009900 (а.с.13), який також датований 30.01.2020 року, згідно умов якого ОСОБА_1 придбав за 32000 грн автомобіль Volkswagen Passat Універсал-В, 2001 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 
24.06.2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області за судовим рішенням у справі № 127/2038/21 було видано виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача АТ «КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 21179,71 грн., що підтверджується копією постанови про арешт майна боржника від 22.09.2021 року (а.с.22).
13.09.2021 року Третім відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) за вищевказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 66787385.
22.09.2021 року державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в межах виконавчого провадження № 66787385, було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 , зокрема транспортного засобу Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 .
16.12.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Вінницькій області із запитом щодо реєстрації за собою транспортного засобу Volkswagen Passat Універсал-В, 2001 року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , на який отримав лист-відповідь про надання інформації від 05.01.2022 року (а.с.18-19), в якому останній зазначив про неможливість здійснення за ним реєстрації згаданого транспортного засобу внаслідок накладення на нього арешту в межах виконавчого провадження № 66787385.
21.12.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ТСЦ № 5149 пояснення Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській області із запитом щодо реєстрації за собою транспортного засобу, на який отримав лист-відповідь про надання інформації від 28.12.2021 року (а.с.17), в якому останній зазначив про неможливість здійснення за ним реєстрації згаданого транспортного засобу внаслідок наявності відомостей про його власника в Єдиному реєстрі боржників.
Згідно ч. 1 ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно положень статті 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.
Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Правове регулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією договорів, предметами яких є транспортні засоби, здійснюється на підставі Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388).
Згідно п. 3 Порядку № 1388, державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС, зокрема для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
Згідно п. 7 Порядку № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Пунктом 8 Порядку № 1388 передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Згідно з пунктом 12 Порядку, здійснення оптової та роздрібної торгівлі засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200), оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України).
Таким чином, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Отже, сам по собі факт укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу не створює право власності покупця, а лише є передумовою для реєстрації такого права відповідно до вимог закону.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_1 цим правом не скористався, оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу датований 30.01.2020 року, постанова про арешт майна боржника була винесена 22.09.2021 року, а позивач звернувся до органів з надання сервісних послуг МВС лише у грудні 2021 року, і тільки у лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого права власності, тобто після того, як для нього настали негативні наслідки у зв`язку із арештом майна в порядку виконавчого провадження.
Аналогічний за своїм змістом висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17.10.2019 року у справі № 380/11122/16 (провадження № 61-30234св18).
Судом звернуто увагу позивача на те, що у випадку укладення договору купівлі-продажу 30.01.2020 року та за умов своєчасного виконання позивачем ОСОБА_1 вимог п. 7 Порядку № 1388 щодо реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу протягом десяти діб після його придбання або хоча б принаймні до 22.09.2021 року, то негативні наслідки для останнього не настали б.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).
У даній справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що спірний автомобіль не було знято з обліку в уповноваженому органі МВС України та зареєстрований за ОСОБА_2 , у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту, оскільки продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Отже, як вже зазначалось вище, сам по собі факт укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу у простій письмовій формі не створює право власності покупця, а лише є передумовою для реєстрації такого права відповідно до вимог закону, проте ОСОБА_1 цим правом не скористався.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах: від 17.04.2019 року у справі № 761/18330/15-ц (провадження № 61-18861св18), від 28.11.2018 року у справі № 662/397/17 (провадження № 61-24913св18), від 26.09.2018 року у справі № 757/488/16-ц (провадження № 61-23233св18), від 20.06.2018 року у справі № 682/2009/16-ц (провадження № 61-19946св18), від 17.10.2019 року у справі № 380/11122/16 (провадження № 61-30234св18) та постанові Верховного Суду у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) від 05.04.2023 року
На підставі вищевказаного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлений ОСОБА_1 позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим не підлягав задоволенню.
Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності на автомобіль, є саме договір комісії із відповідним суб`єктом господарювання та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи справу № 683/2694/16-ц (провадження № 61-17988св18) про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту, аналізуючи, зокрема, положення статей 328, 334 ЦК України та статті 34 Закону України «Про дорожній рух», виклав правовий висновок про те, що сам по собі договір купівлі-продажу транспортного засобу, вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у виді переходу права власності від продавця до покупця.
Таким чином, викладений вище висновок Верховного Суду слід розуміти (читати) так, що право власності у набувача транспортного засобу за договором виникає з моменту державної реєстрації, перереєстрації у встановленому законом порядку такого транспортного засобу, а не з моменту його приймання-передачі або з іншого моменту, встановленого у договорі.
З відповіді АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що у відповідача ОСОБА_2 була перед АТ КБ «Приватбанк» кредитна заборгованість у зв`зку із чим останній звернувся за захистом своїх прав до Вінницького міського суду Вінницької області із позовною заявою про стягнення боргу. Суд позовні вимоги задовольнив та ухвалив рішення від 19.05.21 року, справа №127/2038/21 про задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі та стягнув з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 21179,71 грн.
Третім відділом державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було відкрито виконавче провадження 13.09.21 року ВП№66787385 в рамках якого, було накладено арешт на майно боржника від 22.09.21 року ВП№66787385.
Станом на 17.10.22 року головним державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дзюбенко Сергієм Миколайовичем встановлено, що суму боргу в розмірі 21179,71 грн. згідно виконавчого документу, суму виконавчого збору та витрат стягнуто в повному обсязі та відповідно до розпорядження державного виконавця перераховано на відповідні рахунки. Виконавчий документ виконано фактично та в повному обсязі.
На підставі зазначеного була постановлена постанова про закінчення виконавчого провадження від 17.10.22 року ВП№ 66787385, якою було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи Реєстраційний номер виконавчого провадження 66787385 примусового виконання рішення, накладений постановою про арешт майна боржника № 66787385 від 13.09.2021 року.
З наведеного вбачається, що на сьогоднішній день спір між сторонами відсутній.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 11 травня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 11 травня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 13 липня 2023 року.

Головуючий        С.О. Погорєлова

Судді        А.П. Заїкін

       О.М. Таварткіладзе