Справа № 338/410/23 
Провадження № 33/4808/331/23 
Категорія ст.173-2 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Решетов В. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Боднарчука А.М.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, ФОП,
визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення, відповідно до ч.2 ст. 36 КупАП, у виді штрафу в розмірі одинадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 187,00 (сто вісімдесят сім) гривень, а також постановлено стягнути судовий збір у сумі 536,80 грн, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2023 року близько 21 год 00 хв ОСОБА_1 , перебуваючи АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_2 , а саме: висловлювався на адресу останньої нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Крім того, 18 березня 2023 року близько 13 год 50 хв ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_2 , а саме: висловлювався на адресу останньої нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
На постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду винесена з грубим порушенням процесуального права, що потягло за собою однобічне та неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та ненадання їм належної оцінки, при цьому суду першої інстанції лише формально підійшов до встановлення обставин справи, що є наслідком винесення незаконного та необґрунтованого рішення.
Апелянт стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину.
Стверджує, що 01.03.2023  за адресою АДРЕСА_3 та 18.03.2023 за адресою АДРЕСА_1 між ним та  його матір`ю ОСОБА_2 , виникли суперечки, спілкування в ході яких не виходило за межі, дозволені чинним законодавством України. 
Заперечує щодо даних, які зазначені в Термінованому заборонному приписі стосовно кривдника від 01.03.2023 та протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього, оскільки не погрожував матері ОСОБА_2 фізичною розправою та вбивством та не висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого могла б бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.
Зі слів апелянта, представники поліції не надали йому копії адміністративних протоколів серії ВАВ №291284 від 21.03.2023 та серії ВАВ №291285 від 21.03.2023. 
Апелянт стверджує, що саме ОСОБА_2 01.03.2023 прийшла за адресою проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , де спровокувала суперечку, але, зі слів апелянта, спілкування не виходило за межі, дозволені чинним законодавством України.
На думку апелянта, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що доказуванню підлягає реальність сприйняття відповідних дій кривдника постраждалою особою як таких, що посягають на їх безпеку чи безпеку третіх осіб, створюють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.
Апелянт звертає увагу на те, що як в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ  №291284 від 21.03.2023, так і в постанові суду не вказані конкретні негативні наслідки, до яких призвели дії ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 , що, на переконання апелянта, виключає також відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Апелянт наголошує, що у вказаному протоколі не відображено всі елементи об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в якій йдеться про існування такої обов`язкової ознаки, як можливого чи фактичного настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому, ба це, на думку апелянта, унеможливлює його використання як доказ в справі відповідно до статті 256 КУпАП.
Апелянт звертає увагу суду на те, що твердження потерпілої ОСОБА_2 ґрунтуються виключно на її словах, без підтвердження доказами, а посилання останньої на неодноразові звернення до правоохоронних органів з підстав вчинення відносно неї домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , однак не підтверджує факту того, що останній вчинив по відношенню до ОСОБА_2 домашнє насильство.
Апелянт наголошує, що раніше не притягувався до юридичної відповідальності.
Вважає, що для правильної кваліфікації дій особи за статтею 173-2 КУпАП у виді психічного насильства необхідною умовою є встановлення не лише застосування кривдником образливих, зокрема, нецензурних слів до потерпілої особи, а встановлення факту, що такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю.
Натомість, наголошує, що матеріали справи не містять жодного підтверджуючого факту, документів, підтверджуючих стан здоров`я, психологічного та фізичного тиску з боку ОСОБА_1 , немає висновків експертиз та доказів, окрім пояснень ОСОБА_2 та даних рапортів та протоколів, складених виключно зі слів ОСОБА_2 .
Апелянт вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів вчинення домашнього насильства, в тому числі і жодних доказів, які вказували б на те, що внаслідок суперечки 01.03.2023 та 18.03.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була застосована ненормативна лексика, яка могла заподіяти шкоду психічному здоров`ю потерпілої. 
Апелянт, посилаючись на судову практику Європейського суду з прав людини та приписи ст. 62 Конституції України, звертає увагу суду на те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на доводи апеляційної скарги, просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
В судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Боднарчук А.М. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили  скасувати постанову суду і закрити провадження по справі на підставі п.1ч.1 ст.247 КУпАп у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Потерпіла ОСОБА_2 засідання апеляційної інстанції не з`явилась, хоча судом в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердила поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі слів особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Боднарчука А.М.,вбачається, що потерпіла тривалий час перебувала за межами країни, однак на даний час повернулась в Україну та не бажає з`являтися до суду, оскільки її не цікавлять наслідки розгляду вказаного провадження. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому,  учасник судового розгляду може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).  
Апеляційний суд враховує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).
Зокрема, справа перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції з 14.04.2023 року і неодноразово відкладалась саме з метою забезпечення права потерпілої на участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Враховуючи наведене,  приймаючи до уваги, що участь потерпілої не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності  потерпілої ОСОБА_2 .
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи сторін, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанову судді необхідно скасувати з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.
Згідно диспозиції ст.173-2 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї», насильство в сім`ї – це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.
Встановлено, що за даними протоколів про адміністративні правопорушення від 21.03.2023, складені відносно ОСОБА_1 , у вину останньому поставлено вчинення домашнього насильства, а саме – умисних дій психологічного характеру.
Так, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. 
В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Домашнє насильство вчиняється шляхом порушення основних прав та свобод іншого члена сім`ї та призводить або може призвести до заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд справи у суді відбувається в межах обвинувачення, яке висунуто особі, яка притягається до адміністративної відповідальності і суд не має права виходити за межі обвинувачення, яке сформульовано у протоколі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №291285 від 21 березня 2023 року, ОСОБА_1 28 лютого 2023 року о 21 год 00 хв в АДРЕСА_2 вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме: ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю (а.с. 2).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №291285 від 21 березня 2023 року, ОСОБА_1 18 березня 2023 року близько 13 год 50 хв в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою (а.с. 15).
Обидва протоколи складені уповноваженою на те особою – ДОП ВП №2 (смт. Богородчани) лейтенантом поліції Ярема Т.О.
В указаних протоколах в якості понятих зазначено громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що стверджено власноручними підписами останніх. 
Протоколи підписані особою органу поліції, яка склала протокол, понятими та власноручно потерпілою особою – ОСОБА_2 .
У протоколах зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від підпису та надання пояснень відмовився в присутності понятих, що засвідчено підписами останніх у відповідних графах протоколу.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що при ухваленні судового рішення, суд першої інстанції, ствердивши, що вина ОСОБА_1 , крім його пояснень наданих в судовому засіданні першої інстанції, у вчиненні правопорушення доведена матеріалами справи, допустив неточності, пославшись на невідповідні номери протоколів про адміністративні правопорушення та неправильно вказавши прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, помилково вказавши, що згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 291284 (натомість, протокол серії ВАВ №291285) від 21 березня 2023 року, ОСОБА_1 18 березня 2023 року вчинив домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_2 , а згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №291285 (натомість, протокол серії ВАВ №291284) від 21 березня 2023 року, ОСОБА_1 28 лютого 2023 року вчинив домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_2 . 
Суд першої інстанції також неправильно зазначив прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у резолютивній частині судового рішення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, послався на дані рапортів, протоколи прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення та письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 та особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та термінові заборонювальні приписи щодо кривдника.
Разом з тим, суд першої інстанції, допускаючи формалізм щодо розгляду вищевказаних протоколів про адміністративні правопорушення, не звернув увагу на те, що всі вищевказані письмові документи є копіями, які не оформлені у встановленому законом порядку та не завірені посадовою особою, яка долучила їх до матеріалів провадження і  якість яких не дозволяє належним чином дослідити їх зміст. 
При цьому, суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаним документам та не вказав , яким чином вони підтверджують винуватість у вчиненні правопорушення та які саме дані вони дозволяють встановити. 
Так, за даними долучених до матеріалів провадження копій ОСОБА_5 (а.с. а.с. 3, 16), заяви на лінію «102» з приводу вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства подала особисто потерпіла ОСОБА_2 .
З копії письмових пояснень ОСОБА_2 від 01.03.2023 (а.с. 5), вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом із сином ОСОБА_1 та невісткою ОСОБА_6 . За вказаною адресою 28.02.2023 близько 21:00 год син потерпілої ОСОБА_1 внаслідок побутових причин вчинив словесний конфлікт, в ході якого погрожував матері ОСОБА_2 фізичною розправою, виганяв матір із будинку та погрожував вбивством, що, зі слів потерпілої, тривало 5-15 хвилин. 
З копій письмових пояснень ОСОБА_2 від 18.03.2023 (а.с. 18), вбачається, що 18.03.2023 близько 01:50 хв в АДРЕСА_1 , на подвір`ї біля будинку, в якому проживала матір потерпілої, в потерпілої ОСОБА_2 виник конфлікт з її сином ОСОБА_1 , 1989 р.н., стосовно побутових питань, а саме: ОСОБА_1 не давав матері ОСОБА_2 можливості забрати її речі з хати, ображав потерпілу нецензурною лайкою, відібравши в ході конфлікту в останньої мобільний телефон. Зі слів потерпілої, конфлікти були неодноразові.
Згідно даних матеріалів провадження, ОСОБА_1 від надання письмових пояснень по суті заданих питань відмовився, згідно ст. 63 Конституції України (а.с. а.с. 6, 12 та 12 – зворот).
Встановлено, що поліцейським уповноваженого підрозділу поліції було проведено оцінку ризиків вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства та встановлено низький рівень небезпеки (а.с. а.с. 7-8, 20-21). Дослідивши долучені до матеріалів провадження письмові Форми оцінки ризиків апеляційний суд звертає увагу на те, що на більшість поставлених запитань потерпіла ОСОБА_2 заперечила, або залишила запитання взагалі без відповіді.
У зв`язку з наведеним, з урахуванням письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 , працівниками поліції стосовно кривдника ОСОБА_1 було складено вищевказані протоколи про адміністративні правопорушення та два термінові заборонні приписи, а саме: серії АА №300253 від 01.03.2023 (а.с. 9) та серії АА №300233 від 18.03.2023 (а.с. 22), згідно яких ОСОБА_1 заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою – ОСОБА_2 .
Згідно даних мотивувальної частини постанови суду першої інстанції, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, оскільки вважав себе не винуватим, пояснював, що на конфлікт його спровокувала сама потерпіла, в результаті чого просив суд першої інстанції визнати його невинуватим. 
В  судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що не вчиняв дії , які зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення не висловлювався нецензурною лайкою на адресу матері та не погрожував їй  фізичною розправою. Зазначив, що дійсно він та його дружина тимчасово під час ремонту були змушені проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 , яка безпідставно сховала документи дружини, що призвело до виникнення конфлікту між матір`ю та дружиною, в якому він повністю підтримав свою дружину, що викликало незадоволення  ОСОБА_2 . Стверджує, що жодних неправомірних дій стосовно своєї матері не вчиняв і  наявний між ними конфлікт не виходив за межі, дозволені чинним законодавством України. 
Апеляційний суд вважає. що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази,які дозволяють спростувати вищевказані доводи та прийти до висновку, що вони не відповідають дійсності. 
Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, ухваливши постанову про визнання ОСОБА_1 винуватим та притягнувши останнього до адміністративної відповідальності, обмежився виключно переліченням долучених до матеріалів провадження копій документів, не надавши їм належної правової оцінки, не допитавши учасників провадження, пославшись виключно на копії письмових пояснень потерпілої, які не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Апеляційний суд за наслідками апеляційного перегляду вважає, що копії вищевказаних письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 не можуть вважатися достатніми доказами щодо доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні  домашнього насильства, оскільки не підтверджуються сукупністю інших належних та допустимих доказів у справі. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд  вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_1 28.02.2023 та 18.03.2023 застосовував до потерпілої ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, які явно виходили за межі звичайних конфліктних відносин, що склались між матір`ю та сином, які містили відповідні ознаки домашнього насильства та вказували на їх навмисний характер та наміру заподіяти шкоду психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 . 
Апеляційний суд вважає недоведеним, що ОСОБА_1 дійсно використовував значну перевагу у  своїх можливостях та діяв умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягав у заподіянні шкоди потерпілій шляхом порушення її прав і свобод.  
Наявність вищевказаних протоколів про адміністративне правопорушення щодо  звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства стосовно його матері ОСОБА_2 , без доручення до них  належних та допустимих доказів вказує на формальне ставлення працівників поліції до складання відповідних адміністративних матеріалів.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в підтвердження доводів апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні до апеляційної скарги додано письмові пояснення громадян, а саме: ОСОБА_7 , який стверджує, що 18.03.2023 саме потерпіла ОСОБА_2 прийшла до ОСОБА_2 та почала голосно кричати, що призвело до голосної розмови між ними, але без погроз та образ; ОСОБА_8 , який ствердив, що за роки проживання в селі потерпіла ОСОБА_2 зарекомендувала себе як конфліктна людина, яка постійно провокує сварки; ОСОБА_9 , який ствердив, що ОСОБА_1 зарекомендував себе як хороший громадянин та сім`янин, не є конфліктною людиною, не має шкідливих звичок та бере активну участь у громадській діяльності церкви села.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що указані особи не були допитані працівниками поліції під час складання адміністративних матеріалів та судом першої і апеляційної інстанції під час судового розгляду. 
Однак, наявність вищевказаних письмових пояснень осіб, на переконання апеляційного суду, додатково свідчить про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та незаконності судового рішення суду першої інстанції. 
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що даних, які б беззаперечно доводи наявність шкоди, заподіяної діями психологічного характеру  ОСОБА_1 , психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , чи ймовірність заподіяння такої шкоди, в матеріалах справи немає та апеляційному суду не надано.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Апеляційний суд наголошує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
За результатами апеляційного перегляду, за відсутності належних та допустимих доказів, які поза розумним сумнівом, доводять вчинення домашнього насильства шляхом дій психологічного характеру, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1  ст.173-2 КУпАП у вчиненні домашнього насильства, тобто умисних дій психологічного характеру стосовно потерпілої ОСОБА_2 , якими була або могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.  
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою закрити провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за недоведеністю його вини у вчиненні правопорушення. . 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не передбачає можливості закрити провадження за недоведеності вини у вчиненні правопорушення і містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважає за необхідне закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Постанову Богородчанського районного суду  Івано-Франківської області від 21 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати та прийняти нову постанову.
Провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП  у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                       О.П. Васильєв