ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/206/23                                                                       

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 липня 2023 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.
За участю секретаря: Єжелі А.О.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року, суддя Непочатих В.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, у якому просив:
- визнати протиправними та скасувати висновок про призначення одноразової грошової від 26.10.2022 та наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 505 о/с від 26.10.2022 «Про виплату одноразової грошової допомоги» в частині щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» в розмірі 61679,00 грн;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2022 року, з врахуванням вже виплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 61670,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Головне управління Національної поліції в Чернігівській області протиправно не виплатило йому одноразову грошову допомогу на підставі пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатної особи станом на 01.01.2022 та зменшило її розмірі на суму одноразової грошової допомоги, яку він вже отримав у 2017 році. Зазначає, що відповідач безпідставно застосував при визначенні розміру одноразової грошової допомоги пункт 8 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС від 11.01.2016 № 4, чим порушив його соціальні права на виплату одноразової грошової допомоги в належному розмірі.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано висновок про призначення одноразової грошової від 26.10.2022 та наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 505 о/с від 26.10.2022 «Про виплату одноразової грошової допомоги», в частині щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» в розмірі 61679,00 грн. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», з урахуванням висновків суду. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу в органах Національної поліції України на посаді заступника начальника управління «Корпус оперативно-раптової дії» ГУНП в Чернігівській області.
У 2017 році позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 112000,00 грн. на підставі пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із вибуховою травмою, що була отримана ним 27.02.2017 під час затримання підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджується копією акту форми Н-5 від 27.03.2017, копією акту № 9 форми Н-1 від 27.03.2017 (а.с. 23-31).
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області» № 29 від 02.06.2017, позивачу було встановлено діагноз: стан після ЗЧМТ (27.02.2017) струсу головного мозку у вигляді цефалгічного синдрому, правобічної посттравматичної сенсоневральної втрати слуху І ст. Травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 32).
За результатами проходження ОСОБА_1 медико-соціальної експертної комісії у 2017 році, видано довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0010845 від 05.07.2017, відповідно до якої ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 10% (а.с. 33).
Після початку повномасштабного вторгнення та збройної агресії російської федерації проти України, позивач був відряджений до села Киїнка Чернігівського району Чернігівської області в розпорядження Збройних Сил України для здійснення пошуку диверсійно-розвідувальних груп ворога та зачистки населеного пункту.
28.02.2022 під час обстрілу позивач отримав тілесне ушкодження. З місця події позивача було доставлено до Чернігівської обласної лікарні, де було надано медичну допомогу та встановлено діагноз: «Осколкове поранення правої сідниці. Проведено ПХО рани». З 28.02.2022 до 02.03.2022 перебував на амбулаторному лікуванні в Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області».
За вказаним фактом відповідачем було проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, за результатами якого складено акт № 22 (Форма Н-1) від 11.05.2022, відповідно до якого, нещасний випадок, що стався зі ОСОБА_1 28.02.2022, під час якого ним було отримано тілесне ушкодження, стався в період проходження служби при виконання службових обов`язків (а.с. 12-17).
Відповідно до копії довідки медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області» № 61 (у) від 02.08.2022, ОСОБА_1 встановлено діагноз і постанову комісії - «наслідки осколкового поранення правої сідниці (28.02.2022) у вигляді посттравматичного рубця. Наслідки акубаротравми (28.02.2022) у вигляді двобічної сенсо-невральної встрати слуху І ст. Наслідки ЗЧМТ, струс головного мозку (27.02.2017) у вигляді вегето-судинного, цефалгічного синдрому, правобічної посттравматичної сенсо-невральної втрати слуху І ст.» Травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 21).
За результатами проходження обласної медико-соціальної експертної комісії позивачу видано довідку серії 12 ААА № 039842 від 06.10.2022, відповідно до якої ступінь втрати професійної працездатності становить 20%, без урахування попередніх виплат, причина втрати професійної працездатності - травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 18).
ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУНП в Чернігівській області з рапортом про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із втратою працездатності від травми, отриманої у зв`язку із виконанням службових обов`язків у лютому 2022 року.
За результатами розгляду рапорту позивача ГУНП в Чернігівській області було складено висновок від 26.10.2022, яким ОСОБА_1 на підставі пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», з урахуванням раніше виплаченої суми в розмірі 112000,00 грн. було призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 61670,00 грн. та видано наказ ГУНП в Чернігівській області від 26.10.2022 № 505о/с про виплату позивачу одноразової грошової допомоги в сумі 61670,00 грн. (а.с. 19, 20).
Не погоджуючись з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги позивач звернувся до суду з даними адміністративним позовом за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, регулюються положеннями статей 97-101 Закону № 580-VIII та реалізуються в порядку та на умовах визначених Порядком № 4.
Відповідно до норм пункту 5 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
При цьому, згідно з пунктом 5 частини першої статті Закону № 580-VIII, розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначений Порядком № 4.
У відповідності до пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктами 2, 4 пункту 4 розділу І Порядку № 4 визначені випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського:
- під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
- пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.
Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Разом з тим, пунктом 8 розділу IV Порядку № 4 визначено, що якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності,  що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов виснував, що  право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру, є різними правовими поняттями. Процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду.
Право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру законодавець  пов`язує із повторним оглядом, а не із новим отриманням поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції.
Як убачається із матеріалів справи, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму у зв`язку із отриманням ним 28.02.2023 нової травми під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції, тобто внаслідок повторного травмування, що документально підтверджено відповідними висновками відповідача та медичних установ.
Доводи відповідача щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги за той же самий страховий випадок є необґрунтованими.
Окрім того, відповідачем не доведено факту та не повідомлено обставин повторного огляду позивача, а не нового огляду при отриманні травми в 2022 році.
Так, відповідно до копії довідки медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області» № 61 (у) від 02.08.2022, ОСОБА_1 встановлено діагноз і постанову комісії - «наслідки осколкового поранення правої сідниці (28.02.2022) у вигляді посттравматичного рубця. Наслідки акубаротравми (28.02.2022) у вигляді двобічної сенсо-невральної встрати слуху І ст. Наслідки ЗЧМТ, струс головного мозку (27.02.2017) у вигляді вегето-судинного, цефалгічного синдрому, правобічної посттравматичної сенсо-невральної втрати слуху І ст.» Травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 21).
За результатами проходження обласної медико-соціальної експертної комісії позивачу видано довідку серії 12 ААА № 039842 від 06.10.2022, відповідно до якої ступінь втрати професійної працездатності становить 20%, без урахування попередніх виплат, причина втрати професійної працездатності - травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 18).
Таким чином, діагнози, які підтвердженні МСЕК під час визначення позивачу в 2017 році 10% втрати працездатності, є іншими порівняно з діагнозами, внаслідок яких, останньому було визначено у 2022 році 20% втрати працездатності. 
Отже, колегія суддів зазначає, що визначення ступеню втрати працездатності у 2022 році, не є збільшенням відсотку втрати працездатності внаслідок травми отриманої у 2017 році.
Доводи апелянта були б обґрунтованими, у тому разі, якби позивач звернувся до МСЕК повторно після первинного встановлення йому 10% втрати професійної працездатності і якщо б під час повторного огляду йому було встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії більший відсоток втрати працездатності на підставі основного діагнозу, який йому встановили через забій лівого колінного суглобу, тоді, в такому випадку, позивач набув би право на отримання допомоги в більшому розмірі і виплата проводилася з урахуванням раніше виплаченої суми, водночас, наразі, визначення втрати професійної працездатності відбулось за різними діагнозами, які не є похідними один від одного.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними та скасування висновку про призначення одноразової грошової від 26.10.2022 та наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 505 о/с від 26.10.2022 «Про виплату одноразової грошової допомоги», в частині щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги на підставі пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 61679,00 грн.
Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2022 року, з врахуванням вже виплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 61670,00 грн, то рішення суду в цій частині не оскаржується та відповідач в апеляційній скарзі не наводить доводів та міркувань в частині незаконності рішення в цій частині, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим.
Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин, а тому суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Разом з тим, відповідності до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання вчинити певні дії.
Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Також у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Абзацом 2 частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», з урахуванням висновків суду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Степанюк А.Г.