Справа № 703/747/12

П О С Т А Н О В А
іменем України

        19 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Кондора Р. Ю., Мацунича М. В.,
за участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Бабенко Сергій Сергійович, на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2012 року, ухвалене суддею Надоптою А. А.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2012 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» /далі – ПАТ «АКПІБ», банк/ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 17 липня 2007 року банк і відповідач уклали між собою кредитний договір № 1074, за умовами якого останній отримав кредит на добудову житлового будинку у розмірі 45 000 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 16.07.2027.
Унаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, станом на 26 січня 2012 року розмір його заборгованості перед банком становить 35 601,07 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом – 34 162,61 доларів США; заборгованість за простроченими відсотками – 1 143,87 доларів США; заборгованість за відсотками за період із 01 до 26 січня 2012 року – 294,59 доларів США, яку позивач просив суд стягнути з боржника-відповідача ОСОБА_1 на свою користь, а також вирішити питання про судові витрати.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2012 року цей позов банку задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКПІБ» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк» у м. Рахів Закарпатської області» заборгованість за кредитним договором № 1074 від 17.07.2007 у розмірі 284 445,45 грн та 2 844,45 грн судового збору.

У жовтні 2017 року відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник ОСОБА_2 , подав до суду заяву про перегляд цього заочного рішення суду і, як наслідок за результатами її розгляду, ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2017 року в її задоволенні було відмовлено.

Не погоджуючись із указаним заочним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник ОСОБА_2 , подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості.
Скарга мотивована тим, що позовні вимоги банку не є доведеними, а обставини на які посилається позивач спростовуються доказами, які підтверджують відсутність у нього заборгованості за кредитним договором, оскільки надана до матеріалів справи довідка про начебто наявність у нього заборгованості спростовується іншою довідкою про відсутність такого боргу, а також спростовується квитанціями про оплату.
Зазначав і про відсутність належного розрахунку його заборгованості. При цьому станом на 01 грудня 2011 року він повністю погасив прострочену заборгованість і відсотки, про що свідчить довідка від 01.12.2011. Після 01.12.2011 він систематично здійснював платежі навіть у більшому розмірі, аніж це передбачено кредитним договором, та жодної заборгованості в нього не було. 
Наголошував і те, що у порушення вимог законодавства про захист прав споживачів позивач попередньо до нього з вимогою про дострокове повернення кредиту не звертався та в матеріалах справи є відсутні докази про вручення йому під розписку такої досудової вимоги. 
Крім того, є відсутніми належні і допустимі докази бухгалтерських документів, які би підтверджували його прострочену заборгованість.
Отже, на його переконання, на час подачі цього позову до суду права позивача жодним чином порушені не були, позов є передчасним, а тому в його задоволені слід відмовити.
Посилаючись на наведені вище обставини просив оскаржене заочне рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «АКПІБ» відмовити. 

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2018 року залучено до участі у цій справі як правонаступника позивача ПАТ «АКПІБ» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі – ТОВ «Кредитні ініціативи»).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник ОСОБА_2 , залишено без задоволення, а заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2012 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задоволено частково. Постанову Закарпатського апеляційного суду від 07.11.2018 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвокат Цимбала В.І. щодо задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 заперечив, просив у задоволені такої відмовити, а оскаржене заочне рішення суду залишити без змін.

Відповідач-апелянт ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а тому, на переконання колегії суддів і відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи. 

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Частиною третьою ст. 3 ЦПК України регламентовано, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час учинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «АКПІБ» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи») місцевий суд виходив із їх обґрунтованості та доведеності, проте колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке.
Судом під час нового апеляційного розгляду встановлено, що 17 липня 2007 року між ЗАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1074, за умовами якого останній отримав для добудови житлового будинку споживчий кредит у розмірі 45 000 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 16 липня 2027 року. Згідно з п.4.1 цього кредитного договору виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою – предметом якої є житловий будинок незавершений будівництвом та земельна ділянка площею 0,07 га, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 333, кв.м., оціночною вартістю 305 704,00 грн (т.1 а.с.6-12).
Погашення кредиту та процентів за ним повинно здійснюватися позичальником згідно з графіком (Додаток № 1), який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 2.4 кредитного договору), та щомісячно до 23-го числа (графік погашення).
У пункті 5.3.2. кредитного договору передбачені підстави для дострокового повернення кредиту.
Згідно з довідкою банку від 26 січня 2012 року за вих. № 02-10/89, яка долучена до позовної заяви, то станом на 26 січня 2012 року розмір заборгованості відповідача становить 34 162,61 доларів США (272 952,43 грн), з яких строковий кредит – 34 162,61 доларів США (272 952,43 грн), прострочені відсотки – 1 143,87 доларів США (9 139,30 грн), нараховані відсотки за період із 01 січня 2012 року до 26 січня 2012 року – 294,59 доларів США (2 353,72 грн) (т.1 а.с.5).
17 грудня 2012 року ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором від 17 липня 2007 року № 1074 (т.2 а.с.69-80).
Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зазначено, «якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів із дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). 
Наведені приписи дають підстави для висновку, що ч. 10 ст. 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, суд має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був установлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
Як уже зазначалося вище пунктом 5.3.2. кредитного договору визначено підстави для дострокового стягнення з позичальника ОСОБА_1 кредитної заборгованості. При цьому про необхідність дострокової сплати суми заборгованості за цим договором банк зобов`язаний письмово повідомити позичальника: 1) повідомленням; 2) при явці останнього в банк; 3) вручення банком особисто позичальнику (під розписку) протягом 3 днів до вчинення необхідних дій по примусовому стягненню коштів.
До позовної заяви банк надав повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Боргова агенція «Пристав» за вих. № PIB_UK 321 від 30.06.2011, яке адресоване ОСОБА_1 про його вже майбутню (!!!) станом на 26 січня 2012 року кредитну заборгованість у розмірі 35 601,07 доларів США, яке вимагало протягом 3-х робочих днів із моменту отримання цього повідомлення достроково повернути кошти у повному обсязі (т.1 а.с.17). Проте доказів того, що зазначене товариство виступає повіреним ПАТ «АКПІБ» з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.07.2007 за №1074 та відповідно має право вимагати дострокове повернення всієї суми боргу, матеріали справи не містять. 
При цьому у матеріалах справи є відсутні будь-які докази того, що це повідомлення направлялося ОСОБА_1 , зокрема засобами поштового зв`язку, та що ним його було отримано, а відтак, на переконання колегії суддів, це дає підстави вважати про недотримання банком у даному випадку як вимог ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і вимог пункту 5.3.2. кредитного договору.
Окрім цього, на підтвердження наявності заборгованості за цим кредитним договором банк до позову надав лише довідку, згідно з якою станом на 26 січня 2012 року сума боргу ОСОБА_1 становить 35 601,07 доларів США, з яких: строковий кредит – 34 162,61 доларів США, прострочені відсотки – 1 143,87 доларів США, нараховані відсотки за період із 01 січня 2012 року до 26 січня 2012 року – 294,59 доларів США. 
Проте у матеріалах справи є відсутній належний розрахунок цієї заборгованості з відображенням усіх її складових, на що неодноразово звертав увагу відповідач-апелянт заперечуючи розмір цієї заборгованості.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 колегія суддів загалом уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність ухваленого місцевим судом заочного рішення, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на наведене апеляційний суд доходить висновку, що оскаржене заочне рішення суду, відповідно до ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з одночасним узваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 слід відмовити.
На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» слід стягнути на користь відповідача ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 128,89 грн (т.2 а.с.1), касаційної скарги – 5 688,90 грн (т.2 а.с.199), що разом складає 8 817,79 гривень. 
Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Бабенко Сергій Сергійович, задовольнити.
Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2012 року скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8 817 (вісім тисяч вісімсот сімнадцять) гривень 79 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 червня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді