12.09.23
22-ц/812/808/23
Провадження № 22-ц/812/808/23 Суддя першої інстанції Паньков Д.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

12 вересня 2023 року м. Миколаїв Справа № 484/1816/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Ковальському Є.В.,
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_2 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Панькова Д.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Доводи позову обґрунтовувала тим, що 31 жовтня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. 
З січня 2023 року позивач та відповідач не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету та не підтримують шлюбні стосунки, проте проживають за однією адресою.
Від шлюбу сторони мають дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Діти мешкають з матір`ю та перебувають повністю на її утриманні.
Відповідач матеріально дітей не утримує.
ОСОБА_1 офіційно працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Трейд Сервіс» та має можливість надавати матеріальну допомогу.
Більше на утриманні відповідач нікого не має.
Посилаючись на викладене,  ОСОБА_3  просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її користь на дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 у розмірі частки усіх видів його заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до повноліття дітей. 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення ними повноліття, починаючи з 04 квітня 2023 року.
Рішення в цій частині допущено судом до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1 073 грн 60 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи, що у сторін є неповнолітні діти, які проживають з позивачем та потребують матеріальної допомоги, відповідно до статті 180-183, 191 СК України є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на трьох дітей в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з 04 квітня 2023 року до повноліття дітей.
Посилання відповідача на те, що вони з позивачем проживають за однією адресою та перебувають у шлюбі, на думку суду, не впливає на його обов`язок щодо утримання дітей.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що шлюб між ним та позивачем не розірваний. В Первомайському міськрайонному суді розглядається спір про розірвання шлюбу між сторонами.
Позивач зазначає, що діти проживають з нею, проте таке твердження не відповідає дійсності.
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, що міститься у матеріалах справи вбачається, що до складу сім`ї позивача входять: чоловік ОСОБА_1 , донька ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , донька ОСОБА_5 та всі вони проживають за адресою АДРЕСА_1 .
Він є співвласником вищевказаного житлового будинку разом з позивачем, оскільки він придбаний у шлюбі. Він виконує свої батьківські обов`язки, а саме утримує своїх неповнолітніх дітей, піклується ними, цікавиться їх життям, здоров`ям, особистим розвитком навчанням.
З урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі.
Матеріалами справи повністю підтверджено, що неповнолітні діти сторін проживають разом з ними, жоден з батьків не проживає окремо від неповнолітніх дітей та не утримує їх самостійно. Тому і відсутні підстави задовольнити позовні вимоги.
Висновок суду першої інстанції про те, що діти перебувають на повному утриманні позивача ґрунтується на припущеннях позивача та не підтверджені жодними доказами.
На день слухання справи від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача – адвокат Філатов І.Л. через електронною поштою надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та відповідача. З урахуванням приписів частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилося троє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками яких у свідоцтвах про народження (серія НОМЕР_1 від 05 травня 2010 року, серії НОМЕР_2 від 27 серпня 2013 року, серії НОМЕР_3 від 27 серпня 2013 року відповідно) записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . 
За інформацією з довідки про склад сім`ї, сторони та їх діти зареєстровані в будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Отже, між сторонами виникли правовідносини з утримання неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на дітей за рішенням суду.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина 2 статті 181 СК України).
Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За умовами частин 1 та 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно зі статтями 180,191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Положення статті 182 СК України зобов`язує суд при визначені розміру аліментів враховувати:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення. 
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Відповідач оскаржує рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на дітей, посилаючись на те, що він проживає разом з дітьми та позивачем в одному будинку, співвласниками якого є він і його дружина. З дружиною у нього триває в судовому порядку розірвання шлюбу, проте він повністю утримує дітей. 
З урахуванням обставин справи та наданих сторонами доказів, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд задовольняючи позовні вимоги належним чином врахував відносини сторін, фінансові можливості батька сплачувати аліменти в розміру, що визначений судом, а також обставини щодо особи платника аліментів.
Також колегія суддів погоджується з оцінкою суду першої інстанції доводів відповідача про те, що діти проживають в одному будинку з батьком та матір`ю, які не можуть бути взяті до уваги, оскільки тільки той факт, що діти зареєстровані за однією адресою з батьком та матір`ю, а останні є співвласниками цього житла, не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати аліменти. 
З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, правильно застосувавши наведенні вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, виходячи із того, що відповідач має достатню платоспроможність, не заперечує проти доводів позову, що він є працевлаштованою особою, отримує стабільний дохід, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частка від заробітку (доходу), що відповідає нормам закону та є достатнім для дітей відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дітей.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, з якими погоджується апеляційний суд.
04 вересня 2023 року через засоби поштового зв`язку на адресу апеляційного суду надійшло клопотання відповідача, в інтересах якого діяв адвокат Філатов І.Л., про приєднання до матеріалів справи як письмових доказів довідки від 10 серпня 2023 року № 383, виданої Савранською селищною радою Одеської області про те, що відповідач проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 разом з трьома своїми дітьми та трьох довідок від 02 серпня 2023 року, виданих тією ж селищною радою за №№ 1547, 1548, 1549 стосовно кожної дитини про те, що діти сторін навчаються в Дубинівській філії Савранського ліцею Савранської селищної ради Одеської області. 
Вирішуючи заявлене клопотання, колегія суддів апеляційного суду зауважує наступне.
За змістом  статті 83 ЦПК України, яка врегульовує загальний порядок подання доказів, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку надання цих доказів до суду першої інстанції відповідач зазначав, що в наданих довідках інформація не була відома відповідачу під час розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки на час розгляду справи у Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області сторони проживали разом зі своїми неповнолітніми дітьми.
Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).
Відповідач наданими до суду письмовими доказами намагається довести обставини, що після ухвалення судом оскарженого рішення, неповнолітні діти сторін почали проживати з батьком за іншою адресою. 
Між тим ці обставини виникли після ухвалення рішення судом першої інстанції, не охоплювались доводами позовної заяви, є новими обставинами, що не досліджувалися судом першої інстанції та правова оцінка цим доказам судом першої інстанції не надавалась. Отже зазначені обставини входять до предмету доказування, якщо вони були зазначені як доводи позовної заяви або в запереченнях відповідача проти доводів позову. 
З огляду на межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймають та не розглядаються підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина 6 цієї статті). 
Виходячи з наведеного, клопотання відповідача, в інтересах якого діяв адвокат Філатов І.Л., про приєднання до матеріалів справи довідки від 10 серпня 2023 року № 383, виданої Савранською селищною радою Одеської області та трьох довідок від 02 серпня 2023 року, виданих тією ж селищною радою за №№ 1547, 1548, 1549 задоволенню не підлягає. 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції, покладаються на відповідача ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                   Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.