ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 р.	Справа № 592/1861/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Корольова Г.Ю., м. Суми, повний текст складено 03.05.23 року по справі № 592/1861/23
          за позовом             ОСОБА_1  
          до            Старшого лейтенанта поліції інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Касьян Олександри Сергіївни ,            Департаменту патрульної поліції                    
          про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Касьян Олександри Сергіївни (далі за текстом – Касьян О.С., перший відповідач), Департаменту патрульної поліції (далі за текстом –ДПП, другий відповідач), у якому просив:
- скасувати як незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6410801 від 15.01.2023, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн, а провадження по справі закрити. 
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність спірної постанови, як такої, що складена за відсутності доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 , який не є суб`єктом відповідальності та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Зазначив, що 14.01.2023 о 23:13 в м. Суми, на проспекті М. Лушпи, біля ТРЦ «Лавина» до автомобіля, який знаходився у нерухомому стані, не належав позивачу та не перебував під керуванням позивача, під`їхали працівники поліції та повідомили про порушення ним ПДР в частині перетину подвійної суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.3, та в подальшому пред`явили вимогу про надання документів на транспортний засіб, а також полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів. Під час перевірки документів, позивач пред`явив у додатку «ДІЯ» для перевірки посвідчення водія, документи на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, але не надав зазначені документи в руки працівників поліції.
Також наголосив, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП в частині визначення акту, за яким особа притягається до відповідальності. Крім того, спірна постанова винесена за відсутності будь-яких доказів вини позивача та з порушенням процесуального порядку притягнення особи до відповідальності, зокрема першим відповідачем не роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, а також проігноровано клопотання позивача про перенесення розгляду справи з метою надання особі можливості скористатись правовою допомогою. 
З огляду на вищевикладене вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню разом із закриттям справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 247 КУпАП.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.05.2023 у справі № 592/1861/23 позов  ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено.
Поновлено  ОСОБА_1 строк на оскарження постанови інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Касьян Олександри Сергіївни від 15.01.2023 року.
Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6410801 від 15.01.2023 року, винесену інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Касьян Олександрою Сергіївною, якою притягнуто  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу 425 грн скасовано, а провадження по справі закрито.
Стягнуто на користь  ОСОБА_1  за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Сумській області судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.
Другий відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на правомірності оскаржуваної постанови від 15.01.2023 серії ЕАР № 6410801 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, вчинення якого підтверджується доданими до матеріалів справи належними доказами. 
Зазначив, що 14.01.2023 близько 23 год. 13 хв. у м. Суми по просп. М. Лушпи в районі буд. № 7 було виявлено транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER номерний знак НОМЕР_1 . Водій, керуючи транспортним засобом під час дії комендантської години, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, чим порушив вимоги п. 34 Правил Дорожнього руху (далі ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Таким чином, зупинка транспортного засобу позивача працівниками поліції  відбулась з дотриманням п. 1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” через порушення останнім вимог ПДР України. Позивач, на законну вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР України, зокрема реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що зафіксовано на відеореєстратор Motorola VB 400 № 471877, Clip 1 - 00:11:00. Перший відповідач роз`яснила позивачу положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомила що справу буде розглянуто на місці скоєння правопорушення. З посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17 зазначив, що відсутність на відеофайлах фіксації невиконання позивачем вимог ПДР України, а саме перетинання подвійної суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.3, не є самостійною підставою для скасування постанови серії ЕАР № 6410801 від 15.01.2023 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Також зазначив, що стягнення судових витрат можливе за рахунок бюджетних асигнувань саме Департаменту патрульної поліції, а не Управління патрульної поліції в Сумській області, оскільки відповідно до Положення про Управління патрульної поліції в Сумській області, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції № 6449 від 29.12.2017 Управління патрульної поліції в Сумській області є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції.
Позивач та перший відповідач правом на подачу відзиву до суду апеляційної інстанції не скористалися.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом – КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2023 року приблизно о 23 год. 13 хв. у м.Суми по пр-ту М. Лушпи, в районі будинку № 7 працівниками патрульної поліції було виявлено транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER номерний знак НОМЕР_1 , і за їхньою інформацією, водій під час комендантської години, керуючи вказаним автомобілем, перетнув подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.3, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, чим порушив вимоги п. 34 Правил дорожнього руху.
У подальшому, інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Касьян О.С. була винесена постанова щодо ОСОБА_1 , в якій зазначено, що 14.01.2023 о 23 год. 13 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом LAND ROVER RANGE ROVER номерний знак НОМЕР_1 , не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, отже порушив п. 2.1 б Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, що є підставою для накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.14).
Позивач не погодився з вказаною постановою та оскаржив її до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведенності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки з наданих відповідачем відеозаписів з боді-камери та відеореєстратора патрульних, не вбачається будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом перетнув подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.3, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах,  не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Інших фактичних даних про вчинення ОСОБА_1 будь-якого адміністративного правопорушення також не надано.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України “Про Національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону України “Про Національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.
Положеннями частини першої статті 35 Закону України “Про Національну поліцію” встановлено перелік фактичних обставин, за наявності яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема,  якщо водій порушив Правила дорожнього руху (п.1); якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу (п.2), якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення (п.3).
Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (частина 3 статті 35 Закону України “Про Національну поліцію”).
Відповідно до пункту 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.
Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі, зокрема, порушення водієм Правил дорожнього руху.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За визначенням норми пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
В силу приписів статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як встановлено статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України “Про дорожній рух” від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі – Закон № 3353-XII).
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ПДР).
За пунктом 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством (пункт 1.9).
За приписами пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Згідно з пп. “а” пункту 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону № 3353-XII.
А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (частина 1 статті 16 Закону № 3353-XII).
З аналізу наведених норм слідує, що згідно з законодавством України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
При цьому, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1   ПДР документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Частиною першою статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що протиправною дією, яка є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП, є керування водієм транспортним засобом без документів, визначених вищезазначеними положеннями законодавства.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу слугувало виявлення інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції факту керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом LAND ROVER RANGE ROVER номерний знак НОМЕР_1 , за відсутності при собі реєстраційного документу на транспортний засіб, а також полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Щодо дотримання інспектором порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення колегією суддів встановлено таке.
Згідно зі  статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, як, зокрема, про порушення  правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).
У відповідності до частини 2  статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції,        та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог  ст.283 цього Кодексу (частина 4    статті 258 КУпАП).
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 (далі Інструкція № 1395) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями    121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (ч. 2 п. 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395).
Як встановлено статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським було названі свої посада та прізвище, ім`я та по батькові. Однак не було чітко вказано, у порушенні якої норми ПДР обвинувачується позивач, а як зазначалось судом вище було поставлено запитання про причини знаходження позивача в автомобілі під час дії комендантської години, також поліцейськими не було пред`явлено докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, а відразу розпочато процедуру перевірки документів позивача. Крім того, позивачеві не було роз`яснено його права, закріплені у    статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, на підтвердження чого, у відповідному полі оскаржуваної постанови міститься відмітка про відмову від підпису.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази належного проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, та вчинення дій щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених статтями 278,  279 КУпАП.
Щодо наявності доказів події адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 126 КупАП, слід зазначити наступне.
У відповідності до статті 31 Закону України Про Національну поліцію полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Приписами статті 40 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.
Згідно з частиною 2 статті 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, яким зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (частина 3 статті 283 КУпАП).
Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Вказаній нормі кореспондують положення статті 251 КУпАП, за якою доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За нормами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За визначенням, наведеним у статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно зі статтею 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).
На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідачем надано відеозаписи з нагрудних камер поліцейських з місця ухвалення оскаржуваної постанови, а також відеозаписи з службового відеореєстратору.
Колегія суддів, дослідивши відеозапис Clip 1 з службового відеореєстратору Xiaomi моделі Yi Car DVR, що міститься на Диску № 1, встановила, що останнім не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки з відео вбачається, що на час під`їзду патрульної машини до транспортного засобу LAND ROVER RANGE ROVER, номерний знак НОМЕР_1 , останній не рухався, а стояв на узбіччі.
За результатами перегляду відеозапису з нагрудного відеореєстратора MOTOROLA VB 400 № 471877, що міститься на Диску № 2, вбачається, що ОСОБА_1 повідомив поліцейському, що він не керував транспортним засобом LAND ROVER RANGE ROVER, номерний знак НОМЕР_1 .
З досліджених відеозаписів неможливо встановити факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення (керування водієм транспортним засобом не маючи при собі реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), ними лише зафіксовано процедуру розгляду справи біля автомобіля, в якому знаходиться позивач, на узбіччі автомобільної траси, у незрушному стані.
Крім того, другий відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що підставою для зупинки транспортного засобу LAND ROVER RANGE ROVER, номерний знак НОМЕР_1 було перетинання вказаним автомобілем подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, чим порушено вимоги п. 34 Правил Дорожнього руху.
Разом з цим, з дослідженого колегією суддів відеозапису з нагрудного відеореєстратора MOTOROLA VB 400 № 471877, що міститься на Диску № 2 встановлено, що інспектором поліції було поставлено позивачу питання з приводу його перебування у автомобілі під час комендантської години, а не з приводу порушення ним Правил дорожнього руху.  
Колегія суддів зауважує, що відеозапис з нагрудної камери не може бути доказом порушення Правил дорожнього руху, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови.
Вказаний висновок відповідає правовій позицій Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а.
За визначенням, наведеним в пункті 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Знаходження за кермом транспортного засобу, який знаходиться в нерухомому стані, не є доказом вчинення поззивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1  ст. 126 КУпАП (керування водієм транспортним засобом не маючи при собі реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази саме зупинки транспортного засобу LAND ROVER RANGE ROVER, номерний знак НОМЕР_1 та/або здійснення ним руху, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що позивач керував таким транспортним засобом.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 24.06.1988 р. № 6 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" (в редакції згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.12.1997 р. № 12), розглядаючи відповідно до ст. 293 КУпАП України скаргу або протест на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.
Отже, необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є доведеність факту вчинення адміністративного правопорушення даною особою та вина особи у його вчиненні.
Колегія суддів зауважує, що надані відповідачем відеозаписи, не доводять вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом LAND ROVER RANGE ROVER, номерний знак НОМЕР_1 , не знайшов свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Враховуючи, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем правопорушення, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач вчинив порушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП та заперечення позивача факту вчинення ним правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірності прийнятого ним рішення про притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності.
Беручи до уваги, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений, таке рішення має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.
З приводу стягнення судом першої інстанції з Управління патрульної поліції в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 грн 80 коп., колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року № 73 затверджено Положення про Департамент патрульної поліції (у редакції наказу Національної поліції України від 03.09.2019 року № 887), у п.4 якого закріплено, що Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріальне-технічне та фінансове забезпечення.
Відповідно до п. 2 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.
Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності (п.8 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції зі змінами).
Департамент фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання (п. 9 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції із змінами).
Таким чином, Управління патрульної поліції в Сумській області не є юридичною особою, не має самостійного балансу та рахунків в Державній казначейській службі, що ускладнює виконання рішення суду в даній справі.
У свою чергу, Департамент патрульної поліції, в структуру якого входить Управління патрульної поліції в Сумській області є юридичною особою публічного права з самостійним балансом та рахунками в органах Державної казначейської служби України, тобто є розпорядником та одержувачем бюджетних коштів, зокрема, призначених для утримання Управління патрульної поліції в області Департаменту патрульної поліції.
У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення судових витрат на користь позивача з Управління патрульної поліції в Сумській області, оскільки судові витрати підлягають стягненню саме з Департаменту патрульної поліції України Національної поліції.
Аналогічна правова позиція щодо суб`єкта, за рахунок якого слід стягувати витрати зі сплати судового збору в даній категорії справ викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 757/52466/18-а та Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту 2 частини першої  статті 315 КАС України  суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Положеннями частини 1 статті 317 КАС України  встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що дійшовши правильного висновку про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції неправильно визначив відповідача, з якого слід стягнути судові витрати на користь позивача, колегія суддів вважає, що рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.05.2023 по справі № 592/1861/23 підлягає зміні шляхом викладення абзацу четвертого резолютивної частини рішення в наступній редакції :
«Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ код ЄДРПОУ 40108646) судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.»
В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.05.2023 по справі № 592/1861/23 підлягає залишенню без змін.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – задовольнити частково.
Рішення  Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.05.2023 по справі № 592/1861/23 - змінити шляхом викладення абзацу четвертого резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ код ЄДРПОУ 40108646) судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.»
В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.05.2023 по справі № 592/1861/23 підлягає залишенню без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.  

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій