УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/7334/23 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П. 
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т.М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Галацевич О.М.

за участю секретаря судового засідання                Трикиши Ю.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу №296/7334/23 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» про захист цивільного права та інтересу, недодержання вимог закону при розгляді звернень, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 02 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Маслак В.П. в м. Житомирі,
в с т а н о в и в :
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 07 листопада 2022 року, 22 листопада 2022 року направила до Житомирської дирекції Акціонерного товариства « Укрпошта» запити, у яких просила надати інформацію щодо рекомендованих відправлень № 1001431420767, № 1001431387280, №1001431425130, №1001431425149, №1001431425122, №1001431499495, №100141499371. Листами від 09 листопада 2022 року та від 25 листопада 2022 року відповідач відмовив їй у наданні необхідної інформації, надавши загальну відповідь на сім запитів й не зазначивши суть її звернень. Позивач вказує, що такі дії порушують її цивільне право та інтерес, їй спричинено моральну шкоду заподіяну 9 випадками недодержання вимог встановлених законом, яку остання оцінює у розмірі 10000,00 грн. Таким чином, просила визнати недійсним правочин при розгляді відповідачем її звернень та відшкодувати моральну шкоду.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02 серпня 2023 року відмолено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні питання щодо юрисдикції спору суд першої інстанції не врахував ту обставину, що вона звернулася до суду з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів й правовідносини, які виникли між нею та відповідачем, є цивільно-правовими. Суд протиправно зміним суть її позовних вимог й безпідставно виходив з того, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України « Про доступ до публічної інформації».
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини пов`язані з реалізацією прав позивачки на доступ до публічної інформації, відтак спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Житомирський апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Зміст позовної заяви свідчить про те, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача із запитами, в яких просила надати інформацію щодо дат надсилання та вручення поштової кореспонденції, направленої засобами поштового зв`язку рекомендованими листами.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка зазначила, що спірні правовідносини підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки метою її позову є захист саме цивільного права та інтересу.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ч.1 ст.19 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони стосуються спору у приватно-правових відносинах щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є фізична особа.
Ознаками приватно-правових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта.
Частиною третьою статті 23 Закону України « Про доступ до публічної інформації» передбачено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону України « Про доступ до публічної інформації» публічна інформація – це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація у формі відкритих даних – це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання ( частина перша статті 10-1 Закону України « Про доступ до публічної інформації»).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 13 Закону України « Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями,- стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
До адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників – суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що суб`єкт владних повноважень – це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Вимоги про відшкодування моральної шкоди розглядаються за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір (частина п`ята статті 21 КАС України; постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року, справа №180/1560/16-а, провадження №11-1123апп19).
Відповідно до Закону України « Про поштовий зв`язок» національний оператор поштового зв`язку ( національний оператор) – це оператор, який в установленому законодавством порядку надає універсальні послуги поштового зв`язку на всій території України і якому надаються виключні права на провадження певних видів діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку.
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 січня 2002 року №10-р функції національного оператора поштового зв`язку покладено на Акціонерне товариство « Укрпошта».
У пункті 2.1 Статуту АТ « Укрпошта», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 14 грудня 2018 року №611, зазначено, що Товариство здійснює надання послуг поштового зв`язку, зокрема універсальних послуг поштового зв`язку на всій території України, з метою повного задоволення потреб користувачів у послугах поштового зв`язку та забезпечення ефективного розвитку єдиної національної мережі поштового зв`язку України. 
Отже, Акціонерне товариство « Укрпошта» є суб`єктом, який наділений виключними правами на провадження певних видів діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку. Відтак, зазначене товариство відповідно до пункту 4 частини першої статті 13 Закону України « Про доступ до публічної інформації» є розпорядником інформації щодо умов надання послуг поштового зв`язку.
Таким чином, правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та АТ «Укрпошта», регулюються Законом України «Про доступ до публічної інформації» та в силу правил частини третьої статті 23 цього Закону підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 02 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 06 вересня 2023 року.

Головуючий 

Судді