ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4810/23 Справа № 177/22/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Коваль Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря              Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №177/22/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,
на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року, 

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі за текстом АТ «Українська залізниця») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю.
В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на залізничній станції Гейківка внаслідок наїзду потягу загинув її батько ОСОБА_2 . 
Посилаючись на те, що внаслідок смерті батька їй було завдано моральної шкоди та що обов`язок з відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу смертю батька має бути покладений на АТ «Українська залізниця», оскільки шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки, та яка полягає у душевних стражданнях та невідворотній втраті батька, яких зазнала та продовжує зазнавати позивач, оскільки була позбавлена моральної та матеріальної підтримки з боку померлого батька, просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька 536 800 гривень без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 80 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 1073, 60 гривень.
В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що вина підприємства у смерті батька позивача встановлена не була, а також дата травмування та смерті потерпілого різні.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ «Українська залізниця» Григоріва О.Ю. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримала та просила її задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Бутко О.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» за наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 3 ст.  3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що виконавчим комітетом Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 01 лютого 2006 складено відповідний актовий запис № 02, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , яке видане 01 лютого 2006 року. 
Листом за підписом завідувача СМЕ ОСОБА_3 , повідомлено що наслідком смерті ОСОБА_2 стали множинні переломи кісток голови, тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів; сполучена травма тіла.
Відповідно до листа Криворізької транспортної прокуратури на адресою ОСОБА_4 № 579- від 10 квітня 2006 року, за фактом смерті ОСОБА_2 була проведена перевірка, в ході якої встановлено, що в порушенні кримінальної справи за фактом його смерті відмовлено, у зв`язку з відсутністю складу злочину передбаченого ст. 115, 276 КК України. Дана подіяла мала місце 27 січня 2006 року близько 01:10 год. на станції Гейківка в 170 м від краю посадочної платформи по напрямку до ст. Кривий Ріг-Головний. Смерть останнього настала внаслідок нещасного випадку та винних в його смерті немає. Зокрема встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно о 21:40 год., ОСОБА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на станції Гейківка був помічений робітниками залізниці спочатку стоячим на платформі, а потім лежачим біля пасажирських платформ станції. Оглядачем вагонів він був піднятий на ноги та направлений додому, після чого ОСОБА_2 пішов у невідомому напрямку, про перебування на території станції сторонньої особи - ОСОБА_2 оглядач вагонів повідомив чергового по станції, після чого 27 січня 2006 року о 01:10 год ОСОБА_2 був смертельно травмований електровозом ВЛ-8-300 потягу № 2102. За результатами огляду СМЕ в крові ОСОБА_2 виявлено 1,9 проміле етилового спирту, що відповідає середньому ступеню сп`яніння. До зіткнення машиніст електровоза застосовував екстрене гальмування, при якому гальмівний шлях склав 320 м, а розрахунковий гальмівний шлях складав 330м. Таким чином, смерть ОСОБА_1 відбулася внаслідок нещасного випадку, отримані ним травми характері для залізнично-дорожньої травми. Виявлені тілесні ушкодження підтверджували факт нещасного випадку, а саме потрапляння ОСОБА_1 під рухомий залізний склад, перебуваючи в стані сп`яніння.
Також судом першої інстанції встановлено, що вказані обставини підтверджено й актом № 4 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті, витребуваного судом, відповідно до якого о 01:07 год 27 січня 2006 року мала місце подія нещасного випадку на станції Гейківка, навпроти І посадкового платформи головного шляху № ІІ. Потерпілий ОСОБА_2 лежав всередині колії ІІ шляху, на сигнали, що подавалися не реагував. У потерпілого виявлені множинні переломи кісток голови, тулубу та кінцівок з пошкодженням внутрішніх органів, в його крові виявлено 1,9 проміле етилового спирту. Причиною нещасного випадку визнано знаходження на залізничних шляхах в нетверезому стані, в неробочий час, порушення п. 2.1, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті.
Крім цього судом встановлено, що померлий ОСОБА_2 доводився батьком позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що встановив, що наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності підтверджують факт загибелі ОСОБА_2 саме на станції Гейківка та саме в результаті наїзду потяга, а позивач, яка являється донькою ОСОБА_2 , будучи його близькою людиною, безумовно пережила душевні страждання зумовлені передчасною, трагічною смертю батька, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що позивачу як донці померлого, завдано моральної шкоди, викликаної втратою близької людини, у зв`язку з чим відбулися суттєві, безповоротні зміни в її житті, що спричинили відчуття самотності, тривоги, яку суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, оцінив у грошовому еквіваленті в розмірі 80 000 гривень.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди з боку АТ Українська залізниця» не знайшли свого підтвердження, були предметом розгляду в суді першої інстанції та спростовуються наведеними вище письмовими доказами, яким судом першої інстанції надано відповідну правову оцінку.
Крім цього, згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з частиною 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 80 000 гривень, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач втратила не просто близьку людину, а батька, смерть якого відбулася у досить молодому віці та за трагічних обставин, також суд вірно взяв до уваги, що нещасний випадок мав місце більше 16 років тому, тривалий час позивач не зверталася до суду з метою відшкодування понесених моральних страждань, проте наслідки вказаного випадку, є незворотними і час не може, й не зможе повністю загоїти отриману душевну рану позивача, непоправну втрату і страждання зумовлені загибеллю батька, адже такі страждання є триваючими і не припинятимуться протягом усього життя, а також судом було враховано, що померлий порушив правила безпеки громадян на залізничному транспорті та перебував на залізничній станції в стані алкогольного сп`яніння, що сприяло виникненню нещасного випадку, наслідком якого є смерть самого ОСОБА_2 .
Отже, повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково.
Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження та судом першої інстанції їм надано відповідну правову, яка в повній мірі узгоджується з наявними в матеріалах справи письмовими доказами та встановленими судом обставинами справи. 
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.
При цьому, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24 липня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста