19.09.23
33/812/425/23
Єдиний унікальний номер судової справи 484/2982/23 
Номер провадження 33/812/425/23                         Головуючий у місцевому суді: Маржина Т.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП                         Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Ковальським Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Болквадзе Бесікі Мерабовича на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №480211, який надійшов на розгляд до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області і був складений 04 червня 2023 року, встановлено, що 04 червня 2023 року о 14 год. 59 хв. у місті Первомайськ по вулиці Нахімова водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810, прилад ARAM-2290. Результат огляду 0.62‰, тест №1656. Вказаним водій порушив вимоги п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 
Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року ОСОБА_2  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою стягнуто з  ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 536 грн. 80 коп.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
 
Не погодившись із судовим рішенням, 09 серпня 2023 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 – Болквадзе Б.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутності в діях  ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
 
В апеляційній скарзі посилається на те, що докази, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення, не містять інформації про дотримання поліцейськими порядку огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння, а саме оформлення направлення на огляд до закладу охорони здоров`я та забезпечення проведення такого огляду не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для огляду. 
З відеозапису працівників поліції вбачається, що ОСОБА_2 висловив сумнів щодо результату огляду, який був проведений на місці зупинки транспортного засобу, а отже фактично не погодився з таким результатом, тому поліцейські, з метою забезпечення достовірності результатів огляду, мали б забезпечити огляд ОСОБА_2 в медичному закладі. 
Крім того, з відеозапису не вбачається, що поліцейським були роз`яснені ОСОБА_2 права і обов`язки, зокрема мати перекладача, а також те, що він ознайомлювався та розумів зміст документів складених відносно нього, а тому не можна вважати беззаперечним доказом згоди з результатами огляду підписаний акт огляду, який складено українською мовою. При цьому, відеозаписом не зафіксований момент підписання ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення та акту огляду.
Звернуто увагу, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 15 березня 2019 року у справі за №686/11314/17. Так, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_2 таких вимог Правил дорожнього руху, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про національну поліцію» давали працівнику поліції законні підстави для зупинки транспортного засобу. У зв`язку з цим усі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17. 
У судове засідання суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його захисник Болквадзе Б.М. не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися шляхом направлення поштою судових повісток, а також телефонограмою захиснику, тобто належним чином відповідно до вимог ч.5 ст.294 КУпАП. Про поважні причини неявки апеляційний суд не повідомили. 
За такого, апеляційний суд з урахуванням положень ч.1 ст.268, ч.6 ст.294 КУпАП вважав за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.
За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).
Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу. 
Відповідно до ч.ч.2,3,6 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,6,7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до положень п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до положень п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серія ААД №480211, який надійшов на розгляд до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області і був складений 04 червня 2023 року, встановлено, що 04 червня 2023 року о 14 год. 59 хв. у місті Первомайськ по вулиці Нахімова водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Fiat Scudo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810, прилад ARAM-2290. Результат огляду 0.62‰, тест №1656. Вказаним водій порушив вимоги п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 
У протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Окрім того, в протоколі зазначено, що у водія вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. 
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення  ОСОБА_2 підписав без зауважень, зазначивши, що випив бокал пива, але не думав, що таке призведе до перевищення допустимої норми алкоголю в крові. 
Відповідно до роздруківки тестування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810, прилад №ARAM-2290 результат тесту становить 0.62‰. Роздруківка підписана  ОСОБА_2 без зауважень.
Також матеріали справи містять акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів в якому зазначено результати огляду на стан сп`яніння 0.62‰. В графі з результатами згоден стоїть підпис  ОСОБА_3 .
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого законодавства водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу або не погоджується з отриманим результатом.
У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, то огляд на стан сп`яніння повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я. При цьому, водій самостійно на власний розсуд вирішує це питання і не зобов`язаний вказувати причини з яких він не погодився з отриманим результатом.
Разом з тим, згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, фактично свідчить про визнання водієм факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу також свідчить про відсутність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що незгоди саме з результатами тесту ОСОБА_2 не висловлював та на огляді в медичному закладі не наполягав.
До того ж, така незгода з результатами огляду на стан сп`яніння має бути висловлена особою під час проведення такого огляду (до моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення) і відображається саме в акті огляду.
Зі змісту акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, убачається, що водій незгоду саме з результатом тесту не висловлював та про огляд в медичному закладі не заявляв.
Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено. Порушень вимог закону в діях поліцейських, що можуть мати наслідком недопустимість зібраних доказів, судом також не встановлено.
До того ж, вказані обставини підтверджуються відеозаписом працівників поліції.
Дослідивши зазначений відеозапис встановлено та вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб - автомобіль марки і моделі Fiat Scudo, реєстраційний номер  НОМЕР_2 . Після зупинки працівник поліції запитав, чи вживав водій ОСОБА_2  спиртні напої, на що останній відповів що випив бокал пива. В подальшому,  ОСОБА_2  пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу та результат склав 0.62‰. На запитання поліцейського чи бажає водій пройти огляд у медичному закладі, ОСОБА_2 ствердної відповіді не надав, запитавши лише який показник має норма вмісту алкоголю в крові.
Вищевказаним відеозаписом спростовуються доводи захисника в апеляційній скарзі, що ОСОБА_2 висловив незгоду з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Також цим відеозаписом спростовуються доводи захисника, що письмові пояснення ОСОБА_2 , щодо вживання ним пива, не свідчить про те, що він вживав саме алкогольне пиво, оскільки така відповідь ним була дана на запитання, чи вживав він саме спирті напої.
Також апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду через посилання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, на те, що ОСОБА_2 не був забезпечений перекладачем підчас складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Так дійсно, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання (ст.256 КУпАП).
При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.
У разі якщо особа, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, не володіє українською мовою, протокол про адміністративне правопорушення складається за участю перекладача (п.12 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах полії, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 06 листопада 2015 року №1376, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за №1496/27941).
Разом з тим, апеляційний суд виходить з того, що для вирішення питання щодо залучення перекладача необхідно встановити, що особа дійсно не володіє, або недостатньо володіє державною мовою.
При цьому, провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Швидка проти України», «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії»).
Згідно з вимогами ст.29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пп.«е» п.3 ст.6 Конвенції) та практики ЄСПЛ перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна на ведення свого захисту та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.
Розуміння зазначених обставин охоплює виключно їх мовно-комунікативний аспект, але не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає комунікативну, а не правову допомогу, що є функцією захисника.
Для констатації факту порушення права особи на захист через незабезпечення обвинуваченого послугами захисника установлення зазначених обставин має бути «поза розумним сумнівом».
При цьому, чинниками для з`ясування розуміння особою зазначених обставин Конвенція та практика ЄСПЛ визначають: 1) тривалість проживання у державі ведення судочинства; 2) рівень освіти, час та місце її здобуття; мова навчання; 3) рід занять, спосіб життя та обсяг комунікації.
У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 1983 року 10210/82 «К. проти Франції» у відповідь на доводи заявника, що трибунал не дав дозволу на користування послугами перекладача, щоб він міг вести свій захист бретонською мовою, зазначено: «Як видно з рішення трибуналу, заявник народився і здобув освіту у Франції і йому не було важко розуміти й спілкуватися французькою мовою, якою вели провадження в суді. Конвенційне право на допомогу перекладача, що міститься в підпункті «е» пункту 3 статті: «очевидно, застосоване тільки в тому випадку, коли обвинувачений не розуміє мови, використовуваної в суді, чи не розмовляє нею».
Як встановлено матеріалами провадження, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 у 2020 році отримав документ, що підтверджує його право на постійне проживання в Україні.
З наявного у справі відеозапису убачається, що під час проведення огляду на стан сп`яніння та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 , спілкується вільно із працівниками патрульної поліції на зрозумілій йому мові, жодних зауважень про нерозуміння ним мови не висловлює. При цьому, під час спілкування водій розумів, що саме працівник поліції йому роз`яснював й не наполягав на залученні при складанні протоколу про адміністративне правопорушення перекладача. Будь-яких зауважень з цього приводу не мав (протилежного судом не встановлено). 
Крім того, із звукозапису судового засідання суду першої інстанції вбачається, що у міськрайонному суді особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 також підтвердив, що розуміє українську мову.
Вищезазначене спростовує доводи захисника про те, що поліцейські повинні були залучити перекладача, а також те, що ОСОБА_2 не розумів зміст документів, які він підписував.
Посилання особи, яка подає апеляційну скаргу, на те, що ОСОБА_2 не роз`яснювали його права, передбачені ст.268 КУпАП спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що такі права ОСОБА_2 були роз`яснені. Вказаний протокол, як зазначалось вище, водій підписав без зауважень щодо його змісту та відповідності зазначеним в ньому даних дійсним обставинам. 
Щодо посилань захисника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 березня 2019 року у справ справі №686/11314/17, то апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для застосуванні цих висновків, оскільки ця справа розглядалась Верховним Судом за правилами КАС України та стосувалася оскарження дій інспектора патрульної поліції щодо винесення постанови про адміністративне правопорушення та накладення на особу адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст.126 КУпАП. У справі ж, яка переглядається, предметом розгляду є вчинення особою правопорушення, передбаченого положеннями ч.1 ст.130 КУпАП, а не правомірність дій поліцейського з його зупинки. 
До того ж, стосовно правомірності зупинки транспортного засобу, то апеляційний суд звертає увагу на те, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння та не керувати транспортним засобом в стані сп`яніння. Окрім того, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу.
Щодо відсутності у матеріалах справи направлення водія на огляд до медичного закладу, то таке не свідчить про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки відповідно до змісту положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складається поліцейським у разі відмови пройти такий огляд на місці зупинки, або у разі незгоди із результатами огляду за допомогою спеціальних технічних засобів, який проведений поліцейським, та згоди водія пройти огляд у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_2 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, не заперечував результати такого огляду, тому складання направлення водія на огляд до медичного закладу не було необхідним. 
За такого, посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не вручалось направлення на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я апеляційний суд вважає безпідставними. До того ж, вказане не спростовує факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення та вищевказане не впливає на законність і обґрунтованість винесеного судового рішення, та не є таким, яке перешкодило б чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що районним судом правильно встановлено, що водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху, оскільки керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
За таких обставин, ОСОБА_2 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Отже, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що міськрайонний суд вірно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні вимог пп.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, як керування транспортним засобами особою в стані алкогольного сп`яніння.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08  лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції в межах її оскарження, при апеляційному розгляді справи не встановлено. 
Суддя міськрайонного суду в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер вчиненого правопорушення, а також те, що водій ОСОБА_2 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_2 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
За такого, підстав для скасування постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Болквадзе Бесікі Мерабовича – залишити без задоволення.
Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2023 року, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                Т.В. Серебрякова