Постанова
Іменем  України 
 
28 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 289/1410/16-ц
провадження № 61-778св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Кичкирівська сільська рада Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_2 ,
треті особи: Радомишльська державна нотаріальна контора Житомирської області, приватний нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Камінська Людмила Василівна,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2021 року в складі судді Данилюк О. С. та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року в складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_2 , у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив суд: 
визнати за ним право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташований на АДРЕСА_1 , що належали його бабі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
визнати недійсними: свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані Радомишльською державною нотаріальною конторою на ім`я спадкоємця ОСОБА_4 на майно, яке перейшло йому від спадкодавця ОСОБА_3 ; державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЖТ № 052010 на ім`я ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0, 48 га яка складається з двох земельних ділянок площею 0, 15 га з кадастровим номером 1825084401:05:003:0019 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0, 33 га з кадастровим номером 1825084401:05:003:0020 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на АДРЕСА_1 , виданий 25 січня 2002 року Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 147; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 220708 на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 4, 55 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів Радомишльського району Житомирської області та складається з двох земельних ділянок: площею 4, 45 га з кадастровим номером 1825084400:06:000:0019, яка розташована на території Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, та площею 0, 1 га з кадастровим номером 1825010100:08:000:0395, яка розташована на території Радомишльської міської ради Житомирської області виданий 11 липня 2005 року Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 010422000381;
визнати за ним право власності на земельні ділянки: площею 0, 15 га, кадастровий номер 1825084401:05:003:0019, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 ; площею 0, 33 га, кадастровий номер 1825084401:05:003:0020, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на АДРЕСА_1 ; площею 4, 45 га, кадастровий номер 1825084400:06:000:0019, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Радомишльського району Житомирської області на території Кичкирівської сільської ради; площею 0, 10 га, кадастровий номер 1825010100:08:000:0395, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Радомишльського району Житомирської області на території Радомишльської міської ради Житомирської області.            
На обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_3 , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений 06 жовтня 1994 року Лутівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області, яким заповіла все своє майно сину ОСОБА_5 . Вказаний заповіт скасував попередній заповіт ОСОБА_3 від 20 лютого 1993 року, яким вона усе належне їй майно заповіла ОСОБА_4 
ОСОБА_5 на спадщину ОСОБА_3 не претендує, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, тому спадкування після її смерті має відбуватись за законом. Він є онуком спадкодавця ОСОБА_3 , тобто спадкоємцем за законом. 
Разом з тим, право власності на спадкове майно на підставі скасованого заповіту після смерті ОСОБА_3 набув ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є відповідач ОСОБА_2 .
У зв`язку із зазначеними обставинами він не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно після смерті своєї баби ОСОБА_3 .
Короткий зміст судових рішень в справі
Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .  
Із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї баби ОСОБА_3 , про смерть якої ОСОБА_1 було достеменно відомо ще у 1999 році, позивач до нотаріальної контори не звертався, будь-яких дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини, також не вчинив.
Окрім того, рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 18 травня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_3 . 
Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР вважається таким, що відмовився від спадщини, що залишилась після смерті його баби ОСОБА_3 , тому відсутні підстави для задоволення його вимог. 
Додатковою постановоюЖитомирського апеляційного суду від 19 січня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 600 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Додаткова постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до  акта приймання-передачі наданих послуг витрати на правничу допомогу, понесені ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду справи, становлять 3 600 грн та підлягають стягненню на її користь з ОСОБА_1 .
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 26 червня 2019 року в справі № 369/3186/17 (провадження № 61-42486св18), від 24 липня 2019 року в справі № 2-6322/04 (провадження № 61-29037св18), від 31 серпня 2020 року в справі № 350/1850/17 (провадження № 61-42603св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Він має право на спірне майно як спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_3 , одна право власності на зазначене майно помилково було оформлене на ОСОБА_4 .
ОСОБА_2 незаконно оформила право власності на спірне спадкове майно після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який набув його у власність на підставі скасованого заповіту. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Брусилівського районного суду Житомирської області.
06 червня 2022 року справа № 289/1410/16-ц надійшла до Верховного Суду.
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області за заявою ОСОБА_4 була відкрита спадкова справа № 18/2000 та йому як спадкоємцю за заповітом, посвідченим 20 лютого 1993 року Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26 січня 2000 року на іменну акцію ВАТ «Київський ЦУМ» та житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_2 набула право власності в порядку спадкування за заповітом на: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований на АДРЕСА_1 ; земельну ділянку загальною площею 0, 48 га, кадастрові номери 1825084401:05:003:0019 та 1825084401:05:003:0020, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0, 3548 га, кадастровий номер 1825087800:04:000:0321, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області; земельну ділянку площею 2, 7555 га, кадастровий номер 1825087800:07:000:0083, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області; земельну ділянку площею 4, 55 га, кадастрові номери 1825084400:06:000:0019 та 1825010100:08:000:0395, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області; легковий автомобіль ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 ; грошові внески в Радомишльському ТВБВ ВАТ «Державний ощадний банк України».
Разом з тим, 06 жовтня 1994 року у Лутівській сільській раді Радомишльського району Житомирської області було посвідчено заповіт ОСОБА_3 , згідно з яким остання заповіла все належне їй майно сину ОСОБА_5 . Вказаним заповітом було скасовано заповіт від 20 лютого 1993 року на ім'я ОСОБА_4 
ОСОБА_5 у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 . 
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2016 року встановлений факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною матір`ю ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та рідною бабою ОСОБА_1 . 
Суди встановили, що позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 11 січня 2021 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_3 . 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.  
Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась у 1997 році, спірні правовідносини врегульовані ЦК УРСР у редакції 1963 року. 
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
За змістом статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
Ураховуючи наведене, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 554 ЦК УРСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування, його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.
При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (стаття 529 ЦК УРСР).
Відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).
Суди встановили, що ОСОБА_3 06 жовтня 1994 року склала заповіт, яким остання заповіла все належне їй майно сину ОСОБА_5 , який в установленому законом порядку не прийняв спадщину.
Оскільки дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_7 (яка є матір`ю позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті баби ОСОБА_3 , однак у визначений ЦК УРСР строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Встановивши, що ОСОБА_1 не вчинив дії, передбачені статтею 549 ЦК УРСР, що свідчать про прийняття спадщини, тобто відповідно до статті 553 ЦК УРСР вважається таким, що відмовився від спадщини, а рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 18 травня 2021 року йому було відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_3 , суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки права та інтереси ОСОБА_1 оспорюваними свідоцтвами про право на спадщину та державними актами не порушуються.
Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року залишити без змін.
Щодо розподілу судових витрат
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то розподіл судових витрат на користь заявника не проводиться.
Разом з тим, представник ОСОБА_2 - адвокат Чертков В. О. просив суд покласти витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 3 600 грн на ОСОБА_1 . 
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.
Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_2 -  адвокат Чертков В. О. надав акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правових послуг від 03 грудня 2020 року, який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та відповідно до якого ОСОБА_2 понесла витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції у розмірі 3 600 грн.
ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з клопотанням про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_2 , обґрунтовуючи його тим, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат. У клопотанні відсутні доводи про неспівмірність цих витрат.
Зважаючи на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, наявні підстави для стягнення з нього на користь ОСОБА_2 судових витрат за надання правничої допомоги в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 грудня 2021 рокузалишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 600 грн.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко