Справа № 128/285/18
Провадження № 22-ц/801/1845/2023
Категорія: 58
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року	Справа № 128/285/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.
Секретар: Литвин С. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 липня 2023 року у цивільний справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди,
Рішення ухвалила суддя Саєнко О. Б.
Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Вінниці
Дата складання повного тексту рішення 04 серпня 2023 року, 

В с т а н о в и в:

01 лютого 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, а 23 березня 2018 року надійшла заява про збільшення позовних вимог.
Свої вимоги позивачі мотивували наступним. Відповідач ОСОБА_1 є їхнім сусідом із 1995 року. Із ним у них тривалий час існують неприязні сусідські відносини. Відповідач постійно поширює відносно них неправдиву інформацію, яка не відповідає дійсності і порушує їх право на повагу до гідності і честі.
Зокрема, в своїх зверненнях до сільського голови Якушинецької сільської ради Вінницького району від 24 та 25 жовтня 2017 року і 06 листопада 2017 року відповідач вказав неправдиву інформацію про те, що він, ОСОБА_2 , самочинно збудував будинок, сарай, літню кухню, спускає водостічну воду на його земельну ділянку; посадив на АДРЕСА_1 дерева, які не дають проїхати і дряпають автомобіль, викопав вигрібну яму біля самої криниці і забруднює водні ресурси.
25 грудня 2017 року відповідач звернувся до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області із заявами, в яких звинуватив їх в крадіжці у нього металевої арматури, встановлення ними спеціальної апаратури для підслуховування всіх розмов у його сім`ї, звинувачення ними його в крадіжці електроенергії. В цих заявах також вказав, що вони працюють на КДБ, ФСБ, путіна, звинуватив їх у державній зраді.
Наведена в цих письмових зверненнях відповідача інформація є неправдивою і такою, що принижує їх честь та гідність, оскільки не відповідає дійсності.
Письмові звернення відповідача містять конкретні факти, висловлювання, тобто інформацію, що не відповідає дійсності, принижує їх честь і гідність в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі і підлягає спростуванню. Вони є громадянами України, дотримуються законів України, не допускають їх порушень, є вірними нашій державі і народу, а звинувачення їх в тому, що вони працюють на КДБ, ФСБ і путіна та у державній зраді, порушують їх честь і гідність, завдають їм моральної шкоди.
Негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Законодавством встановлена презумпція недостовірності негативної інформації про особу. На відповідача покладається обов`язок надання доказів достовірності поширеної ним негативної інформації. Саме відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності на позивача покладається обов`язок довести лише факт поширення відомостей, які ганьблять, особою, до якої пред`явлений позов.
Він, ОСОБА_2 , працює лікарем Вінницької міської станції екстреної медичної допомоги, а вона, ОСОБА_3 , працювала в цій же установі до вересня 2015 року, і інформація, яка міститься у письмових зверненнях відповідача у різні інстанції, порушує їх особисті немайнові права, а саме: право на повагу до їх честі та гідності, на недоторканість їхніх особистих прав.
Звернення відповідача стосовно порушень з їх боку та недостойної з їх боку поведінки, є суттєвим порушенням їхніх законних прав і завдали їм моральної шкоди в зв`язку з порушенням їх особистих немайнових прав, таких як честь та гідність. Все це потребує від них вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, вони не можуть нормально працювати і відпочивати, що завдає їм моральних страждань.
Після наклепницьких звернень відповідача порушився звичайний спосіб їх життя, в результаті морального стресу та переживань значно погіршився стан їх здоров`я, порушився сон їх постійно переслідує відчуття пригніченості та тривоги. Вони вимушені витрачати кошти, свій вільний час і здоров`я на здійснення дій по відновленню своїх порушених прав.
Заподіяну їм діями відповідача моральну шкоду вони оцінюють в розмірі по 100 000,00 грн. кожному.
З урахуванням таких обставин позивачі просили зобов`язати відповідача на протязі тижня після вступу в законну силу рішення суду спростувати недостовірну інформацію, яка міститься у його письмових зверненнях до сільського голови Якушинецької сільської ради від 24 та 25 жовтня 2017 року і від 06 листопада 2017 року про те, що він, ОСОБА_2 , самочинно збудував будинок, сарай, літню кухню, спускає водостічну воду на його земельну ділянку, посадив на АДРЕСА_1 дерева, які не дають проїхати та дряпають автомобіль, викопав вигрібну яму біля самої криниці та забруднює водні ресурси, та двох письмових заявах від 25 грудня 2017 року до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області про звинувачення їх у крадіжці у нього металевої арматури, встановлення ними спеціальної апаратури для підслуховування всіх розмов у його сім`ї, звинувачення ними його в крадіжці електроенергії, звинуваченню їх в роботі на КДБ, ФСБ, путіна та у державній зраді, шляхом подачі письмових звернень до сільського голови Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області та до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області з відповідними спростуваннями. Стягнути з відповідача на їх користь по 100 000,00 грн. кожному у відшкодування заподіяної моральної шкоди, а також витрати по наданню правничої допомоги по 500,00 грн. кожному.
23 березня позивачі подали до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказали, що відповідач 16 лютого 2018 року розмістив на огорожі між їхніми земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 плакат з написами принижуючого змісту таким чином, що надписи на плакаті проглядаються з їхнього двору та з вулиці. В підтвердження надали фотографії плакату.
Поширена відповідачем у такий спосіб інформація є неправдивою, не відповідає дійсності, порушує їх честь та гідність. В зв`язку з чим вони збільшують заявлені позовні вимоги в частині спростування неправдивої інформації, яка вказана відповідачем на плакаті. 
Для розміщення плаката у відповідача не було жодних підстав і плакат з написами принижуючого змісту відповідач розмістив на огорожі, щоб опорочити їх честь та гідність, порушити їх особисті немайнові права, а саме: права на повагу до їх честі та гідності, на недоторканість їхніх особистих прав. Тому позивачі просили демонтувати розміщений відповідачем на огорожі між їхніми земельними ділянками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 плакат з написами принижуючого змісту та принести їм свої вибачення, а також стягнути по 100 000,00 грн. моральної шкоди кожному і понесені витрати на надання правничої допомоги по 750,00 грн. кожному.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07 липня 2023 року позов ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, кожному по 5000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду в частині часткового задоволення позову, а саме в частині стягнення з нього на користь позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, кожному по 5000,00 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до нього про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди. Стягнути з позивачів на його користь витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн.
Зазначив, що рішення суду в оскаржувані частині вважає незаконним з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції порушені вимоги статтей 23 і 1167 ЦК України, частини 1 статті 13 ЦПК України та зроблено висновки, що не відповідають обставинам справи.
Так, в позові позивачі обґрунтовували свої вимоги лише тим, що він поширив недостовірну інформацію відносно них в письмових заявах до сільського голови Якушинецької сільської ради від 24 жовтня 2017 року, 25 жовтня 2017 року і 06 листопада 2017 року та до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області від 25 грудня 2017 року.
В заяві про збільшення позовних вимог, позивачі збільшили свої вимоги лише в частині спростування інформації розміщеної на плакаті і додатково просили зобов`язати його демонтувати плакат і принести їм свої вибачення. Обґрунтувань і вимог щодо завдання позивачам моральної шкоди внаслідок розміщення ним плівки навпроти камер на їх будинку така заява не містить. Тому суд вийшов за межі позовних вимог.
Також суд визнав законність його дій і відсутність порушення прав позивачів під час подання ним зазначених заяв до сільської ради і до поліції. Підставою для відшкодування моральної шкоди є порушення прав особи внаслідок протиправних дій відповідача, а відсутність протиправності в діях особи виключає можливість стягнення моральної шкоди. В зв`язку з цим відсутні підстави для стягнення із нього моральної шкоди.
Судом не враховано, що заява про збільшення позовних вимог не містила кількісних показників, а містила як нові обставини порушення прав позивачів, так і нову вимогу щодо захисту їх прав, тобто ця заява доповнила позов новим предметом і підставою, що є порушенням вимог статті 49 ЦПК України, якою не передбачена можливість одночасної зміни предмета і підстави позову, оскільки в такому випадку має бути поданий новий позов. У зв`язку з цим суд в порушення норм процесуального права постановив ухвалу від 26 березня 2018 року про прийняття заяви про збільшення позовних вимог і безпідставно здійснював судовий розгляд з урахуванням вимог і обставин, зазначених в заяві про збільшення позовних вимог.
Крім цього суд не врахував, що він не порушував прав позивачів і не завдавав їм моральної шкоди тим, що захищав своє право на приватне життя від порушень з боку позивачів.
Суд у своєму рішенні не зазначив конкретних обставин, які б вказували на розмір завданої позивачам моральної шкоди, а саме – не вказав, які саме страждання понесли позивачі, в чому це проявилося та протягом якого часу позивачі вказані страждання відчували.
Також зазначив, що у випадку повного чи часткового задоволення його апеляційної скарги, він просить вирішити питання про стягнення з позивачів на його користь судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката. 
Позивач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому мотивував необґрунтованість викладених в ній доводів, тому просив залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін.
Позивач ОСОБА_3 відзив не надала.
Позивачі рішення суду не оскаржили.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 і його представник – адвокат Гурба М. В. підтримали апеляційну скаргу і просять її задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 і його представник – адвокат Ткаченко Т. В. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять залишити її без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній відповідачем частині залишити без змін, пояснивши, що рішення суду вони не оскаржили.
Відповідач ОСОБА_3 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, пояснивши, що вона є громадянкою України, є патріоткою, а не зрадницею і ні на кого вона не працює. Вона дуже болісно сприйняла написи на плакаті, розміщеному відповідачем на огорожі, які не відповідають дійсності, та боляче ранять її душу, від чого вона сильно хвилювалася, переживала, дуже емоційно на них реагувала. Рішення суду вона не оскаржувала і просить залишити його в силі, в тому числі і в оскаржуваній відповідачем частині, хоча за такі висловлювання відповідача на плакаті слід би було стягнути з нього значно більший розмір моральної шкоди, що на її думку могло б бути в інших європейських країнах.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду оскаржує відповідач і лише в частковому задоволенні позову, а саме в частині стягнення з нього на користь позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, кожному по 5000,00 грн. 
В іншій частині позивачі і відповідач рішення суду не оскаржили, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише в оскаржуваній відповідачем частині.
Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами по справі, які із 1995 року є сусідами і належні їм земельні ділянки із розташованими на них будинками, межують між собою, існують довготривалі неприязні відносини із різних побутових питань, у тому числі і земельні.
16 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_1 розмістив на огорожі між його і позивачів земельними ділянками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 плакат із написами нецензурної лайки та принижуючого змісту, таким чином, що надписи на плакаті розміщені в сторону двору позивачів, що підтверджується фотознімками плаката (том 1 а. с. 91); письмовими поясненнями ОСОБА_2 , наданими патрульній поліції Вінницького районного відділення Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (том 1 а. с. 94); довідкою від 20 лютого 2018 року про результати розгляду заяв: ОСОБА_2 – поданої 16 лютого 2018 року і ОСОБА_1 – поданої 17 лютого 2018 року (том 1 а. с. 93), доданими до справи матеріалами розгляду № 499.
Із досліджених матеріалів розгляду № 499 Вінницького ВП Вінницького РВП ГУНП у Вінницькій області про результати розгляду заяв ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрованих в журналі ЄО Вінницького РВП ВВП № 1084 від 16 лютого 2018 року і № 1101 від 17 лютого 2018 року, встановлено, що 16 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до правоохоронних органів, в якій просить прийняти міри до його сусіда ОСОБА_1 , який через неприязні відносини повісив навпроти його будинку плакат із написом нецензурної лайки, який принижує його гідність. ОСОБА_1 звернувся 17 лютого 2018 року із заявою до правоохоронних органів, в якій просить скласти протокол за хибний виклик ОСОБА_2 та притягнути того до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП, оскільки він повісив плакат, щоб ОСОБА_2 не слідкував за ним і його сім`єю за допомогою камер відеоспостереження. Під час перевірки в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП і ОСОБА_2 ознаки адміністративного правопорушення, передбачені статтею 183 КУпАП, відсутні.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції вказав на те, що дослідивши зміст тексту слів та розміру літер, написаних червоним кольором на плакаті, зробленому із плівки чорного кольору, прийшов до висновку, що такі слова є оціночним судженням, однак висловлені в брутальній та принизливій формі, а тому принижують гідність і честь позивачів. Згідно вимог частини 2 статті 30 Закону України «Про інформацію», якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Оскільки на час винесення оскаржуваного рішення суду цього плаката вже не існує, так як його зірвало вітром і відповідач використовує його у своїх господарських цілях, тому ефективним способом захисту позивачів буде стягнення із відповідача на їх користь моральної шкоди кожному в частках. І з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру і обсягу страждань позивачів, їх тривалості, суд визнав за необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі по 5000,00 грн. кожному.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб – на свій вибір.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Згідно зі статтею 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.
Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина 1). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (частина 4). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (частина 6). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина 7). 
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (частина 2 статті 30 Закону України «Про інформацію»).
Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. 
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи.
Проте повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. 
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). 
Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. 
У пунктах 18 і 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (пункт 18). 
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. 
Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду (пункт 19).
По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 розмістив на огорожі між його і позивачів земельними ділянками, в сторону позивачів, великий плакат, виготовлений ним із плівки чорного кольору із нецензурними словами, зробленими за допомогою клейкої стрічки (скотчу) червоного кольору.
Суд першої інстанції встановив, що виготовлені відповідачем на плакаті із чорної плівки слова є оціночним судженням, однак висловлені вони у брутальній, принизливій формі, тому принижують честь і гідність позивачів.
Судом також встановлено, що на час винесення судового рішення у справі цього плаката із чорної плівки та наклеєними на ній словами клейкою стрічкою червоного кольору уже не існує, так як його зірвало вітром і відповідач використовує його у своїх господарських цілях, тому не підлягає до задоволення вимога позивачів про зобов`язання відповідача демонтувати цей плакат, оскільки він уже демонтувався.
При цьому у відповідності до положень частини 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» задоволенню підлягають вимоги позивачів про покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачам моральну шкоду.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пунктах 3 і 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною  шкодою  слід  розуміти  втрати  немайнового характеру  внаслідок  моральних  чи фізичних страждань,  або інших негативних  явищ,   заподіяних   фізичній   чи   юридичній   особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.  
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може 
полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або 
ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням 
здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі 
інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, 
у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у 
порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість 
продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з 
оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3).
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд 
визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, 
душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру 
немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з 
урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я 
потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих 
стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та 
зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне 
- за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - 
спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При 
цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та 
справедливості.  Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про незаконність стягнення з нього моральної шкоди на користь позивачів, враховуючи те, що суд визнав законність його дій і відсутність порушення з його боку прав позивачів під час подання ним відповідних заяв до сільської ради і до поліції, а тому відсутні підстави для стягнення із нього моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції, керуючись положеннями частини 2 статті 30 Закону України «Про інформацію», прийшов до висновку про стягнення моральної шкоди із відповідача за виготовлені ним на плакаті слова виражені у брутальній, принизливій формі.
Позивачі просили про стягнення на їх користь із відповідача моральної шкоди в розмірі по 100 000,00 грн. кожному. Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обсяг страждань позивачів, їх тривалості, а також з урахуванням всіх встановлених по справі обставин: що сторони проживають по-сусідству досить тривалий проміжок часу – із 1995 року, що між ними існують не добросусідські, а вкрай неприязні стосунки, які є безпідставними; що сторони є людьми у зрілому віці, мають бути досвідченими, мудрими і відповідальними за свої дії; враховано стан здоров`я обох сторін по справі, наявність статусу інвалідності; відношення відповідача до вчинених ним дій та психологічно болісне реагування на ці дії позивачів. 
Таким спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про не зазначення у рішенні конкретних обставин, які б вказували на розмір завданої позивачам моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції порушені вимоги статтей 23 і 1167 ЦК України, частини 1 статті 13 ЦПК України та зроблено висновки, що не відповідають обставинам справи, є необґрунтованими, безпідставними, матеріалами справи не підтверджені і судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального закону: статтей 23 і 1167 ЦК України та вимог процесуального закону – статті 13 ЦПК України ухвалено рішення в межах заявлених позивачами позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги в тому, що судом порушено вимоги статті 49 ЦПК України, якою не передбачена можливість одночасної зміни предмета і підстави позову, оскільки в такому випадку має бути поданий новий позов, є безпідставними, оскільки відповідачем у цьому випадку трактуються норми зазначеної статті на власний розсуд і на свою користь, оскільки частиною 3 статті 49 ЦПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстави позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Дана справа розглядалася за правилами позовного провадження, заява про збільшення позовних вимог подана 23 березня 2018 року, тобто до підготовчого засідання, призначеного на 26 березня 2018 року.
При цьому статтею 49 ЦПК України не передбачається в категоричній формі зміна лише предмета, або лише підстави позову, тобто подання одночасно однієї заяви про зміну і предмета, і підстави позову, зазначеним процесуальним законом не заборонено.
Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними, на висновки суду не впливають та спростовані наведеним.
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є правильним, тому рішення суду не підлягає до скасування, а апеляційна скарга відповідача не підлягає до задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                 М. В. Матківська

Судді:                                                                         Ю. Б. Войтко

                                                                               В. В. Сопрун

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2023 року.