ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1845/23 Справа № 202/4767/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                Лаченкової О.В.
       суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
       при секретарі                Піменовій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року 
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
ВСТАНОВИЛА:
       В серпні 2021 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей. Наразі шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано спірний транспортний засіб, який було зареєстровано на дружину. Позивач просить залишити у користуванні транспортний засіб дружині, у зв`язку із чим стягнути з неї 1/2 частину вартості автомобіля. Просив визнати у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на транспортний засіб - Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля замість його частини у праві спільної сумісної власності, у розмірі 63 483,00 грн.
В листопаді 2021 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що у зв`язку із випадками домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 та частини конфліктами ОСОБА_1 була вимушена разом із дітьми переїхати із спільної квартири та почати облаштовувати нове житло. У спільній квартирі залишилось меблі та техніка, придбана сторонами та яка наразі перебуває у користуванні ОСОБА_2 . Просила суд визнати у порядку спільного майна подружжя право власності на спільне майно загальною вартістю 59 408,00 грн., а саме: меблі кухонні – 51 800,00 грн., холодильник – 3 673,10 грн., варочна поверхня – 3 870,00 грн., диван – 4 229 грн.; стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини рухомого майна.
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року первісну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено повністю. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя зобов`язано ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_2 1/2 частини вартості автомобіля Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 63 483 грн. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 04.10.2022 року у справі № 202/4767/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного мійна подружжя скасувати. Прийняти нове рішення яким позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити, первісну заяву залишити без розгялду. 
       Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки спірний транспортний засіб придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте ОСОБА_1 відчужила його без згоди ОСОБА_2 як іншого із подружжя, з відповідача на користь позивача, за первісним позовом, підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу. 
       Але, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можливо з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що з квітня 2009 року по жовтень 2021 року сторони перебували у шлюбі, мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З 6 квітня 2021 року сторони по справі почали проживати окремо через напружені стосунки. Наразі ОСОБА_1 проживає з двома спільними дітьми, в тому числі із дитиною з особливостями розвитку. 
З вказаного періоду ОСОБА_1 у зв`язку із зміною місця проживання, та в порядку компенсації за моральну шкоду, а також незручності, які вона вимушена терпіти через переїзд, забрала в користування транспортний засіб. 
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 транспортний засіб Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , право користування надано ОСОБА_2 . Дата першої реєстрації – 19 листопада 2007 року, другої – 23 липня 2014 року.
У відповідності до копії підписаного акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, складеного на підставі договору комісії №1157 від 14 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , сторонами засвідчено 95 відсотків зносу транспортного засобу Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 , ціна продажу – 5 000,00 грн.
Згідно висновку експерта ТОВ «АВТО МАРКЕТ» про середньоринкову вартість транспортного засобу вих. №СЦ – 5248, станом на 28 липня 2021 року, середньо ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, становить 126996, 32 грн. Оцінка ринкової вартості автомобіля проведена як працездатного з урахуванням наявного зносу (терміну експлуатації) на момент оцінки, без технічної документації. Як виявилось транспортний засіб потребував значного ремонту, що був оцінений в суму - 68 584,80 грн. 
У зв`язку із необхідністю витрачати кошти на ремонт автомобіля, в чому ОСОБА_2 не пропонував допомоги, ОСОБА_1 відчужила транспортний засіб за договором комісії від 14 вересня 2021 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі.
Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з вимогами статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.
У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц (провадження № 61-24061св18).
Звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, ОСОБА_2 просив стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля замість його частини у праві спільної сумісної власності, у розмірі 63483,00 грн., який було придбано сторонами під час перебування у шлюбі.
Колегія суддів звертає увагу, що стороною позивача за первісним позовом не надано доказів про використання відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 грошових коштів за продаж автомобіля, не в інтересах сім`ї, а в особистих чи інших цілях.
Під час розгляду даної категорії справи, суди повинні досліджувати, чи грошові кошти були витрачені не в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами. 
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6- 163цс12, а також у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року (справа № 752/7501/18), від 17 березня 2021 року (справа № 700/3914/15).
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Окремо слід звернути увагу, під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що сторони проживають окремо, разом з відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 проживають діти та перебувають на її утриманні, грошові кошти від відчуження автомобіля були витрачені в інтересах сім`ї, а саме на дітей, в тому числі на одного із дітей з особливостями розвитку, відчуження автомобіля сталось у період перебування сторін у шлюбі.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 не надано суду належних доказів на підтвердження того, що грошові кошти за відчуження автомобіля були використані відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 не в інтересах сім`ї, що є його процесуальним обов`язком, а ухвалювати судове рішення на припущеннях заборонено частиною 6 статті 81 ЦПК України.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у справі за схожих правовідносин, які наведені у постанові від 31 березня 2021 року, справа №686/29262/18, провадження № 61-12516св20.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року в частині задоволення первісних позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, колегія суддів зазначає наступне.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги в розумінні норм цивільно - процесуального кодексу України.
На підтвердження позовних вимог позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 суду першої інстанції, щодо придбання техніки та меблів та їх ринкової вартості ОСОБА_1 надано висновок ТОВ «АВТО МАРКЕТ» про ринкову вартість майна, станом на 4 листопада 2021 року, згідно якого вартість об`єкту оцінки (4 позиції: меблі кухонні, холодильник, варочна поверхня, диван) складає 59 408,00 грн.
Як вбачається із додатків долучених до вказаного висновку на підтвердження придбання сторонами вказаного рухомого майна було долучено квитанції, накладні та чеки:
1) у відповідності до замовлення покупця ДН-10004143 від 23 січня 2021 року, замовник – ОСОБА_6 , автор заказу – ОСОБА_7 , товар – варочна поверхня – 3 870,00 грн.;
2) у відповідності до копії фіскального чеку від 23 травня 2009 року придбано холодильник за 3 673,10 грн.;
3) у відповідності до копії накладної №1055 від 24 грудня 2020 року: постачальник – Меблевий дім, кому – ОСОБА_1 , найменування – кухонні меблі, ціна – 51 800,00 грн., передплата – 20 000,00 грн., залишок – 31 800,00 грн.;
4) згідно копії товарного чеку від 20 вересня 2009 року придбано диван «орфей» за 4 229,00 грн.
Так, у відповідності до копій документів, а саме: замовлення покупця, фіскального чеку, товарного чеку п.п.1, 2, 4 судом першої інстанції встановлено, що відповідні документи не містять інформації про замовника, платника (жодного із сторін по справі), оригінали суду першої інстанції та апеляційної інстанції, також, надано не було, що позбавляє суд пересвідчитись у факті придбання сторонами вказаного рухомого майна.
Щодо копії накладної №1055 від 24 грудня 2020 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, щодо не врахування в якості доказу придбання майна, з огляду на те, що абз. 2 ч. 11 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.
Враховуючи, що ОСОБА_1 пред`явила лише видаткову накладну з відміткою про залишок суми до сплати у розмірі 31800,00 грн., однак не пред`явила розрахункового документу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, те, що не прийняв до уваги вказану накладну як доказ придбання кухонних меблів.
Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги в розумінні норм цивільно - процесуального кодексу України.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення первісних позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, однак погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року в частині задоволення первісних позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя підлягає скасуванню, в задоволенні первісних позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з позивача за первісним позовом суму сплаченого судового збору в розмірі 1488,60 грн.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року в частині задоволення первісних позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя -скасувати.
       В задоволенні первісних позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя -відмовити.
       В іншій частині рішення -залишити без змін.
       Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1488,60 грн.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        В.С.Городнича 

                                                                               М.Ю.Петешенкова