Постанова   
Іменем  України      
 
20 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 461/320/23
 
провадження № 61-8651 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., 
Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - державний виконавець Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду 
від 08 травня 2023 рокуу складі колегії суддів: Шеремети Н. О., 
Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.                 Описова частина 
Короткий зміст вимог скарги
У січні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_2 .
Скарга мотивована тим, що вироком Галицького районного суду м. Львова 
від 20 березня 2020 року у справі № 461/5609/19 ОСОБА_2 визнано винним 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років. Його цивільний позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 300 000 грн моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
27 січня 2021 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 461/5609/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 
300 000 грн моральної шкоди. 
14 квітня 2021 року старшим державним виконавцем Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Палагнюк P. O. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.
Постановою старшого державного виконавця Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Палагнюк P. O. від 29 листопада 2022 року виконавче провадження 
№ НОМЕР_1 закінчено, у зв`язку зі смертю боржника. 
За результатами перевірки його скарги щодо бездіяльність старшого державного виконавця при винесенні вищезазначеної постанови про закінчення виконавчого провадження постановою начальника Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попик В. П. від 11 січня 2023 року визнано дії старшого державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 такими, що відповідають Закону України «Про виконавче провадження».
Вважав, що старшим державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа від 27 січня 2021 року № 461/5609/19 не вчинено усіх передбачених законом дій направлених на виявлення коштів та майна боржника, у тому числі не перевірено, чи виплачувалася боржнику заробітна плата за місцем відбування покарання, а якщо виплачувалась, то в якому розмірі, у виконавчому провадженні відсутні відомості про запит до Державної податкової служби про рахунки боржника відкриті у банках та інших установах, не проведено належної перевірки наявності нерухомого майна та коштів боржника за місцем проживання, вказаним у виконавчому листі. 
Отже, вищевказані обставини свідчать про незаконність постанови старшого державного виконавця від 29 листопада 2022 року про закінчення виконавчого провадження, унаслідок чого незаконною також є постанова начальника Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попик В. П. від 11 січня 2023 року про результати перевірки виконавчого провадження № НОМЕР_1. 
Крім того, бездіяльність та передчасні дії старшого державного виконавця 
Палагнюк P. O. вже визнавались судом незаконними, що підтверджується ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11 травня 2022 року 
у справі № 461/1077/22, згідно з якою його скаргу задоволено, скасовано постанову старшого державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської 
області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Івано-Франківськ) Палагнюк Р. О. від 28 січня 2022 року про передачу виконавчого провадження № НОМЕР_1.
З урахуванням викладеного  ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Палагнюк P. O. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, що полягає у невчиненні усіх можливих та передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій, направлених на виявлення коштів та майна боржника та у не накладенні арешту на такі кошти і майно; визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 29 листопада 2022 року старшого державного виконавця Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Палагнюк P. O.; визнати протиправною та скасувати постанову начальника Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попик В. П. від 11 січня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 січня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Коломийського відділу Державної виконавчої 
служби у Коломийському районі Івано-франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Палагнюк P. O. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, що полягає у невчиненні усіх можливих та передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій направлених на виявлення коштів та майна боржника та у ненакладенні арешту на такі кошти і майно. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Палагнюк P. O. від 29 листопада 2022 року про закінчення виконавчого провадження 
№ НОМЕР_1. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попик В. П. від 11 січня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зі змісту оспорюваної постанови старшого державного виконавця від 29 листопада 2022 року вбачається, що підставами для закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 є смерть боржника ОСОБА_2 , яка підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 квітня 2021 року, відсутність нерухомого та рухомого майна боржника, відсутність відкритих банківських рахунків боржника, відсутність спадкової справи після смерті боржника, а також неможливість доступу до квартири - місця проживання боржника.
Проте старший державний виконавець, встановивши, що квартира, де постійно проживав боржник, належить іншій особі, належним чином не повідомив власника квартири про існування вищевказаного виконавчого провадження та про необхідність огляду квартири щодо наявності рухомого майна чи коштів боржника, не відібрав від власника квартири пояснень.
Крім того, відповідно до положень статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Разом з тим вказаних дій старшим державним виконавцем вчинено не було.
Згідно з вироком Галицького районного суду м. Львова від 20 березня 
2020 року у справі № 461/5609/19 боржник - ОСОБА_2 зареєстрований 
за адресою: АДРЕСА_1 , 
а проживав за адресою: АДРЕСА_2 .
Проте зі змісту акту старшого державного виконавця вбачається, що перевірка була здійснена не за тією, адресою, а саме замість квартири № 17 , була перевірена квартира № 7 . В акті з фото таблицею зазначено про неможливість доступу до квартири - місця проживання боржника, оскільки зачинені двері на сходовій клітці, що свідчить про формальне виконання доручення старшого державного виконавця, тому вказані обставини не можуть свідчити про належне виконання старшим державним виконавцем своїх посадових обов`язків. Крім того, у матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості щодо перевірки майнового стану боржника за адресою його реєстрації.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 08 травня 2023 року апеляційну скаргу Коломийського відділу державної виконавчої служби 
у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 січня 2023 року скасовано. 
У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що старший державний виконавець при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 керувався пунктом 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржник - 
ОСОБА_2 помер до відкриття виконавчого провадження, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 квітня 2021 року. Крім того, в оскаржуваній постанові старший державний виконавець зазначив, що ним встановлено відсутність нерухомого та рухомого майна боржника, відсутність відкритих банківських рахунків боржника, спадкова справа після смерті боржника не заводилася, а також вказано про неможливість доступу до квартири - місця проживання боржника. Отже, оскаржувана постанова старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена з дотриманням положень закону. 
З огляду на пункт 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» невчинення окремих виконавчих дій, про які зазначав заявник, не може бути правовою підставою для визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, оскільки старшим державним виконавцем враховано, що боржник - ОСОБА_2 помер і спадкова справа після його смерті не заводилася, спадщина не оформлялася, відсутні спадкоємці після смерті ОСОБА_2 , які прийняли спадщину, на день смерті останнього ніхто з ним не проживав, оскільки він відбував покарання у державній установі «Коломийська виправна колонія № 41» (далі - ДУ «Коломийська виправна колонія № 41»).
Суд першої інстанції, визнаючи протиправними та скасовуючи постанову старшого державного виконавця Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Палагнюк P. O. від 29 листопада 2022 року про закінчення виконавчого провадження 
№ НОМЕР_1 та постанову начальника Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попик В. П. 
від 11 січня 2023 року, не зазначив, з яких саме підстав визнав їх протиправними та які порушення положень закону допущено при їх винесенні. 
Апеляційний суд, аналізуючи постанову начальника відділу державної виконавчої служби від 11 січня 2023 року, дійшов висновку про те, що в ній зазначено висновки, з посиланням на положення закону, про те, що дії старшого державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 відповідають Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи скаргу  ОСОБА_1 , не зобов`язав старшого державного виконавця усунути допущені ним порушення, чи іншим шляхом не поновив права ОСОБА_1 , не зобов`язав державного виконавця здійснити певні виконавчі дії, не вказав, які саме дії слід вчинити старшому державному виконавцю для поновлення порушеного права заявника, яке він вважає порушеним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2023 року відкрито                      касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                  № 461/320/23 з Галицького районного суду м. Львова.
У серпні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2023 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що, якщо боржник у виконавчому провадженні помер, то державний виконавець може не вживати усіх передбачених законом дій, направлених на виявлення майна і коштів такого боржника, а достатньо лише перевірити, чи є спадкоємці та закінчити виконавче провадження.
Виконавчий лист № 461/5609/19, виданий 27 січня 2021 року Галицьким районним судом м. Львова, є невиконаним, державним виконавцем не вчинялися усі дії визначені положенням закону для примусового виконання виконавчого листа, а саме, встановивши, що квартира, де постійно проживав боржник, належить іншій особі, держаний виконавець належним чином не повідомив власника цієї квартири про існування виконавчого провадження та про необхідність огляду квартири щодо наявності рухомого майна, чи коштів боржника, не відібрав від власника квартири пояснень, не перевірив наявності за місцем проживання боржника належних йому готівкових коштів, чи іншого майна, яке не підлягає реєстрації. Також у виконавчому провадженні відсутні відомості щодо перевірки майнового стану боржника за адресою його реєстрації, яка відрізнялася від адреси фактичного проживання. 
Доводи особи, яка подала відзив 
У серпні 2023 року начальник Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попик В. П. подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на їх законність не впливають. Боржник - ОСОБА_2 помер до відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем встановлено, що спадкова справа після смерті боржника не заводилася, спадщина не приймалася. Отже, спадкоємці боржника відсутні. Вказані обставини свідчать про те, що державним виконавцем вжито усіх передбачених законом заходів для виявлення майна та коштів померлого боржника - ОСОБА_2 .
Ураховуючи викладене, державний виконавець відповідно до пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв оспорювану постанову про закінчення виконавчого провадження, 
а отже, ним не допускалося порушення закону при вчиненні таких дій. Також з дотриманням положень закону винесена постанова начальника Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попик В. П. від 11 січня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року 
у справі № 461/5609/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років. Цивільний позов  ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 300 000 грн моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
27 січня 2021 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 461/5609/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 
300 000 грн моральної шкоди. 
14 квітня 2021 року старшим державним виконавцем Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Палагнюк P. O. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.
22 квітня 2021 року старшим державним виконавцем Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Палагнюк P. O. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, вказану постанову направлено до ДУ «Коломийська виправна колонія № 41» для виконання.
Відповідно до довідки начальника ДУ «Коломийська виправна колонія № 41» від 14 травня 2021 року № 4/1068 ОСОБА_2 засуджений 20 березня 2020 року Галицьким районним судом м. Львова до 12 років позбавлення волі, дійсно відбував покарання в даній установі з 12 січня 2021 року та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 34). 
29 червня 2022 року старшим державним виконавцем Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Палагнюк P. O. винесено постанову про арешт майна боржника.
29 червня 2022 року старшим державним виконавцем Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Палагнюк P. O. винесено постанову про арешт коштів боржника у банківських установах та направлено вимогу до банків на отримання інформації, 
яка містить банківську таємницю стосовно наявності та стану рахунків боржника - ОСОБА_2 , рахунків та коштів боржника - ОСОБА_2 не виявлено.
Згідно з відповіддю на запит до Державної фіскальної служби України про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника - фізичної особи або серію (за наявності) і номер паспорта боржника - фізичної особи та джерела отримання доходів боржника - фізичної особи, неможливо однозначно ідентифікувати фізичну особу - боржника.
29 червня 2022 року державним виконавцем надано доручення Галицькому відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) провести перевірку майнового стану боржника за адресою АДРЕСА_2 та здійснити опис та арешт майна, з обов`язковою фотофіксацією.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у боржника відсутнє нерухоме майно, квартира за адресою, вказаною у виконавчому листі, боржнику не належала і не належить, 12 березня 
2019 року власником вищевказаної квартири є ОСОБА_3 
30 грудня 2021 року з метою виявлення спадкоємців боржника, старшим державним виконавцем направлено запит до Коломийської міської державної нотаріальної контори про те, чи заводилась спадкова справа після смерті боржника ОСОБА_2 .
Згідно з листом Коломийської міської державної нотаріальної контори 
від 15 січня 2022 року № 4/01-16 після смерті ОСОБА_2 для оформлення спадщини з заявою при прийняття спадщини ніхто не звертався.
06 липня 2022 державним виконавцем направлено повторний запит до Коломийської державної нотаріальної контори, на який Коломийська державна нотаріальна контора листом від 06 липня 2022 року № 282/01-16 повідомила, що відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) 
від 06 липня 2022 року № 69398548 після смерті ОСОБА_2 , померлого 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилася.
Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06 липня 2022 року № 69398548, виданою Третьою коломийською державною нотаріальною конторою, у Спадковому реєстрі інформація про відкриття спадкової справи у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.
Постановою старшого державного виконавця Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Палагнюк P. O. від 29 листопада 2022 року виконавче провадження 
№ НОМЕР_1 закінчено. 
Постановою начальника Коломийського відділу Державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попик В. П. від 11 січня 2023 року за результатами перевірки скарги ОСОБА_1 щодо бездіяльність старшого державного виконавця при винесенні вищезазначеної постанови про закінчення виконавчого провадження визнано дії старшого державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 такими, що відповідають Закону України «Про виконавче провадження».
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду                                  не відповідає. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Одним із основних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення є закріплення у процесуальному законодавстві положень щодо здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в справах та відповідні норми, спрямовані на забезпечення виконання рішень суду.
Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, 
а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»  передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пункт 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 
від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року № 489/20802 (далі - Інструкція) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
На підставі частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому 
частиною п`ятою статті 15 цього Закону.
Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Пунктом 3 частини першої та частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.
Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.
Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеною Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи, як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження, зверталися за отриманням спадщини та що саме вони успадкували згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.
Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями.
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження 
№ 12-48 гс 20).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Відповідно до частин п`ятої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.
Отже, за змістом наведених норм вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право, зокрема, з метою реального забезпечення виконання судового рішення накладати арешт на майно божника.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої 
статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хорнсбі проти Греції» 
(«Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року. 
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року суд нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Належним доказом вжиття усіх передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду.
Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.
Отже, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що оскільки примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, державний виконавець та начальник відділу державної виконавчої служби діяли з порушенням вказаного закону, при цьому прийняли неправомірні постанови про закінчення виконавчого провадження та про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов законного і обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець не вжив усіх дій на виявлення майна боржника, який помер, а саме державний виконавець, встановивши, що квартира, де постійно проживав боржник, належить іншій особі, належним чином не повідомив власника квартири про існування виконавчого провадження та про необхідність огляду квартири щодо наявності рухомого майна чи коштів боржника, не відібрав від власника квартири пояснень.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державним виконавцем не звернув стягнення на майно боржника, яке перебувало в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб, не перевірив факт існування таких майна та коштів.
Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зі змісту акту старшого державного виконавця вбачається, що перевірка була здійснена не за адресою фактичного проживання боржника, а саме замість квартири АДРЕСА_5 , була перевірена квартира № 7 . 
Також підтвердженням формального виконання державним виконавцем своїх обов`язків є акт з фото таблицею, в якому зазначено про неможливість доступу до квартири - місця проживання боржника, оскільки зачинені двері на сходовій клітці. Крім того, у виконавчому провадженні відсутні відомості щодо перевірки майнового стану боржника за адресою його реєстрації.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов правильного висновку про задоволення скарги  ОСОБА_1 .
Отже, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі судового рішення суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Львівського апеляційного суду від 08 травня 2023 року скасувати, ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 січня 2023 року залишити у силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець