ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2023 року                                   Справа № 924/344/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. ,  суддя Мельник О.В. 
секретар судового засідання Ткач Ю.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обслуговуючого  кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Новий Едем" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 у справі № 924/344/23 (суддя Гладюк Ю.В., повний текст рішення складено 08.06.2023)
за позовом Фізичної особи-підприємця Шостак Василя Володимировича
до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Новий Едем"
про стягнення 912 120 грн заборгованості, річних та інфляційних втрат
за участю представників сторін:
позивача - Савченко О.В.;
відповідача - Фурман В.В.;

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець Шостак Василь Володимирович (далі - позивач, ФОП Шостак В.В.) звернувся до Господарського суду Хмельницької області із позовом про стягнення з  Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Новий Едем" (далі - відповідач, ОК "ЖБК "Новий Едем") 490 000 грн основного боргу, 219 358, 90 грн 20 % річних та 202 762 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 05.07.2018 в частині оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 позов задоволено.
Судове рішення мотивовано обґрунтованістю і доведеністю позовних вимог та наявністю підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за договором. 

До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОК "ЖБК "Новий Едем" на рішення  Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 у даній справі, в якій апелянт просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:
- судом першої інстанції безпідставно відмовлено у поновленні строку на подання відзиву на позовну заяву; відповідач не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі та йому не було відомо про розгляд даної справи;
- місцевим господарським судом не було винесено ухвалу про відмову у поновленні строку на подання відзиву на позовну заяву, а в той же день суд виніс рішення;
- відмовивши у задоволенні клопотання про повернення у підготовче провадження та поновленні строку на подання відзиву на позовну заяву, судом порушенні норми процесуального права, зазначені в частині 6 - 8 ст. 119, ч. 8 ст. 165 ГПК України;
- позивачем до матеріалів справи долучено додаткову угоду від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018, згідно якої змінено строк виконання зобов`язань, збільшено термін позовної давності, а також зазначено, що зобов`язання зі сторони продавця виконано в повному обсязі. В даній додатковій угоді зазначено, що дія основного договору не припинена. Однак, така додаткова угода укладена в порушення норм чинного законодавства, на момент укладення додаткової угоди договір від 05.07.2018 був розірваний, і як наслідок позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів;
- додаткова угода від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018 була підписана ще попередньою головою правління відповідача - Лободою Л.І. Про наявність такої додаткової угоди новому засновнику і голові правління Євчуку В.М. не було відомо, тому, для з`ясування усіх обставин справи, відповідачем до відзиву додавалось клопотання про витребування у позивача оригіналу додаткової угоди для огляду та в подальшому заявлення клопотання про призначення технічної експертизи даного документа, однак суд, порушивши право відповідача на захист, відмовив у розгляді відповідних клопотань;
- скаржник вважає, що повідомлення № 15 від 27.02.2019, яким договір було розірвано в односторонньому порядку, претензія № 25 від 16.06.2022, зміст якої становлять норми основного договору, а не додаткової угоди, доказують, що подані відповідачем докази є більш вірогідними, ніж подана додаткова угода позивачем, яка фактично і надала підстави позивачу аж у березні 2023 звернутись до суду. Однак, судом не досліджено дані докази, що призвело до винесення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 924/344/23 у складі: головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Філіпова Т.Л., суддя Розізнана І.В. 
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 10.08.2023 № 01-05/587 у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючого судді по справі - Грязнова В.В., відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено  повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2023 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Філіпова Т.Л., суддя Розізнана І.В.
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 11.08.2023 № 01-05/609 у зв`язку із перебуванням у відпустці суддів-членів колегії суддів у справі - Філіпової Т.Л. та Розізнаної І.В., відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну суддів - учасників колегії суддів.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2023 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В.,  суддя Гудак А.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ОК "ЖБК "Новий Едем" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023. Розгляд апеляційної скарги призначено на 06.09.2023 об 15:45 год.

ФОП Шостак В.В. правом передбаченим ст. 263 ГПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу до суду, не подав.

ОК "ЖБК "Новий Едем" надіслав до суду клопотання, в якому просить суд витребувати у позивача оригінал додаткової угоди від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018; призначити у справі судову технічну експертизу додаткової угоди від 20.02.2020 до договору 05.07.2018, що укладена між ФОП Шостак В.В. та ОК "ЖБК "Перлина мікрорайону". 
Обґрунтовуючи подані клопотання, відповідач зазначає, що додаткова угода від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018 не була укладена між сторонами 20.02.2020, як зазначає позивач, а була підписана минулим керівником відповідача перед зверненням до суду із даним позовом, печатка також проставлена минулим керівником відповідача перед зверненням до суду, оскільки один екземпляр печатки не було передано, а тому виникла необхідність у проведенні технічної експертизи документа, що в свою чергу передує отримання самого оригіналу такої додаткової угоди. Для визначення давності виконання тексту підпису у додатковій угоді від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018 необхідні спеціальні знання у зв`язку з цим необхідно здійснити проведення технічної експертизи документа. В клопотанні про призначення судової експертизи відповідач просив суд поставити на вирішення експертизи наступні питання:
- чи відповідають давність тексту підпису директора ОК "ЖБК "Перлина мікрорайону" Лободи Л.І. даті, вказаній у додатковій угоді від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018 ?
- якщо ні, то в який період був виконаний текст підпису директора ОК "ЖБК "Перлина мікрорайону" Лободи Л.І. ?
Розглянувши в судовому засідання 06.09.2023 клопотання відповідача про призначення у справі судово-технічної експертизи додаткової угоди від 20.02.2020 до договору 05.07.2018, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
За змістом ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема у випадку призначення судом експертизи, про що суд постановляє ухвалу.
У розумінні наведених положень зупинення провадження у справі у зв`язку з призначенням господарським судом судової експертизи є правом суду, а не його обов`язком. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

Суд зазначає, що відповідач ставить під сумнів факт підписання додаткової угод до договору посадовою особою відповідача саме 20.02.2020, допускаючи те, що угода була підписана перед зверненням позивача до суду із даним позовом, а відтак встановленню підлягає саме давність самого підпису на додатковій угоді.

Разом з тим, суд вказує, що в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія додаткової угоди від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018 (а. с. 25), оригінал такої додаткової угоди оглядався судом першої інстанції під час розгляду справи, про що вказано у протоколі судового засідання від 05.06.2023 (а. с. 84).

Як встановлено апеляційним судом, вказана додаткова угода підписана від ОК "ЖБК "Перлина мікрорайону" директором Лободою Л.І., яка діяла на підставі статуту та на угоді міститься відтиск печатки кооперативу. Представник відповідача в судовому засіданні 06.09.2023 підтвердив факт підписання вказаної додаткової угоди саме Лободою Л.І.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підписання правочину, на той час директором ОК "ЖБК "Перлина мікрорайону" - Лободою Л.І., підтверджується також наявністю на додатковій угоді відтиску печатки кооперативу як юридичної особи. Печатка належить до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.

Відповідач не надає суду належних доказів щодо протиправності використання своєї печатки або ж доказів її втрати, так само і не подає доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки іншими особами, або ж доказів, якими б підтверджувалося те, що колишнім директором Лободою Л.І. печатка не була повернута кооперативу або використовувалася протиправно, що свідчить про відсутність підстав вважати, що печатка ОК "ЖБК "Перлина мікрорайону" використовувалась проти волі вказаної юридичної особи.

З огляду на наявність печатки ОК "ЖБК "Перлина мікрорайону" на додатковій угоді від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018, яка належить до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, суд вважає, що дослідження давності підпису на вказаній додатковій угоді, в даному випадку, не вплине на зміст спірних правовідносин та призведе до затягування судового процесу.

Отже, зважаючи на зміст позовних вимог у даній справі та наявні у ній докази, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для справи, відсутня необхідність у спеціальних знаннях у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, з огляду на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи.

Також суд вказує, що відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста. Дане клопотання про призначення судової експертизи було заявлено відповідачем із порушенням вимог п. 8 ч. 2 ст. 182 ГПК України.

Щодо клопотання відповідача про витребування у позивача оригіналу додаткової угоди від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018, суд вказує наступне.
Статтею 81 ГПК України унормовано питання витребування доказів. Зокрема, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до ст. 81 ГПК України у клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійно отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.
Як вказувалося судом вище, в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія додаткової угоди від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018 (а. с. 25), оригінал такої додаткової угоди оглядався судом першої інстанції під час розгляду справи, про що вказано у протоколі судового засідання від 05.06.2023 (а. с. 84).
Відповідач вказує, що оригінал даної додаткової угоди необхідний для проведення судової експертизи, в той же час, судом апеляційної інстанції, за результатом розгляду клопотання відповідача, було відмовлено йому у призначенні у справі судової експертизи. Відповідач не наводить інших підстав необхідності витребування у позивача вказаної додаткової угоди.
А відтак, беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку відмовити відповідачу в задоволенні клопотання про витребування у позивача оригіналу додаткової угоди від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018.

В судовому засіданні 06.09.2023 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить задоволити її вимоги, скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 05.07.2018 між ФОП Шостак В.В. (продавець) та ОК "ЖБК "Перлина Мікрорайону" (покупець) укладено договір купівлі-продажу обладнання (з умовою виконання монтажу та налагоджувальних робіт), згідно якого продавець зобов`язується передати у власність нове ліфтове обладнання, яке не було у користуванні, згідно специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору, а також провести його монтаж і пусконалагоджувальні роботи, після підписання акту готовності будівельної частини та відповідно до узгоджених з покупцем проектами та графіком робіт, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений товар і виконані роботи.
Згідно п. 3.1. договору, ціна обладнання складає 590 000 грн, що еквівалентно 22 433 доларів США, станом на момент підписання договору. 
Пункт 3.2. договору передбачає, що ціна обладнання включає вартість обладнання в розмірі 515 000 грн. Вартість монтажу та пусконалагоджувальних робіт становить 75 000 грн.
Оплата обладнання проводиться покупцем на умовах розстрочення згідно з графіком визначеним у додатку до даного договору.  Сума першого платежу оплати обладнання становить 200 000 грн, яку покупець перераховує продавцю протягом 5 календарних днів з моменту підписання сторонами даного договору. Решта коштів, а саме 390 000 грн покупець перераховує продавцю після підписання сторонами примірного акту прийому-передачі товару, протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами даного договору згідно з графіком, визначеним у додатку до даного договору (п. 3.5. договору).
За порушення строків оплати обладнання покупець зобов`язаний сплатити продавцеві пеню в розмірі 0, 5 % від ціни обладнання за кожен день прострочення. Окрім того, покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також двадцять процентів річних від простроченої суми (п. 7.3.3 договору).
Договір підписаний обома сторонами і скріплений їх печатками.

Договір містить підписані обома сторонами і скріплені їх печатками додатки: № 1 – специфікація на обладнання, де вказано назву товару (ліфт пасажирський електричний) та монтажні роботи (монтаж, пусконалагоджувальні роботи, система диспетчеризації) вартістю 590000 грн.; № 2 – гарантійні умови; № 3 – графік виконання робіт; № 4 – графік оплати обладнання (200 000 грн протягом 5 календарних днів з моменту підписання сторонами договору; 390 000 грн після підписання сторонами проміжного акту прийому-передачі товару протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами даного договору.

09.07.2018 сторонами підписано та скріплено печаткою відповідача акт прийому-передачі майна за договором купівлі-продажу ліфта від 06.07.2018, згідно якого представник замовника з однієї сторони, і виконавець з іншої склали частину 1 (передача майна виконавцю) цього акта про те, що відповідно до зазначеного вище договору виконавець (позивач) прийняв, а замовник (відповідач) передав майно відповідно до опису. В акті вказано, що він складений за договором від 06.07.2018, в той час як підставою позову є неналежне виконання договору від 05.07.2018. Проте, дане слід вважати опискою, що відмічено у п. 2 додаткової угоди від 20.02.2020 (у зв`язку із наявністю описки в акті: посилання в акті на дату договору вважати "від 05.07.2018" замість помилкової дати "від 06.07.2018").
Частина 2 акту – відповідно до договору купівлі-продажу ліфта від 06.07.2018 виконавець (позивач) передав, а замовник (відповідач) прийняв майно, передане ним раніше виконавцю, відповідно до частини 1 акта, а також те, що виконавець належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до вищевказаного договору. Майно передано повністю відповідно до умов згаданого договору, зауважень до кількості та якості майна немає.
Частина 2 акту також підписана сторонами (у графі  "майно прийняв" підписано відповідачем і скріплено його печаткою, у графі "майно передав" підпис позивача).

Відповідач здійснив часткову оплату позивачу за договором в сумі 100 000 грн 

В претензії № 12 від 03.12.2018, адресованій відповідачу, позивач просив на протязі 3-х днів із моменту отримання претензії сплатити заборгованість за договором від 05.07.2018 відносно купівлі ліфтового обладнання. Претензія містить напис – "отримано 12.12.2018" та підпис. Направлення претензії підтверджується фіскальним чеком від 07.12.2018., із зазначеним адресатом – відповідач.

20.02.2020 між сторонами укладено додаткову угоду до договору від 05.07.2018, якою сторони внесли зміни до основного договору, зокрема: обумовлено, що договір є достатньою підставою для проведення розрахунків за цим договором. Оплата вартості обладнання, у тому числі монтажу та налагоджувальних робіт, проводиться покупцем на користь продавця на умовах розстрочення згідно з наступного графіку: сума першого платежу оплати обладнання становить 100 000 грн, яку покупець перераховує продавцю до 20.09.2018 включно; решту коштів, а саме 490 000 грн покупець сплачує продавцю до 31.12.2020 включно.
Згідно п. 1.2. додаткової угоди виключено додаток 4 до основного договору.
Пункт 2 додаткової угоди визначає, що сторони засвідчують, що покупцем відповідно до умов договору виконано зобов`язання щодо оплати вартості обладнання у розмірі 100 000 грн. До моменту підписання цієї додаткової угоди, дія основного договору не припинена, вказаний основний договір на момент підписання додаткової угоди є чинним та підлягає до виконання.
Додаткова угода підписана обома сторонами, скріплена їх печатками.

До клопотання про застосування строку позовної давності відповідач подав лист позивача №15 від 27.02.2019, адресований відповідачу про розірвання договору, де сповіщається, що позивач відмовляється від подальшої роботи по договору і вважає договір купівлі-продажу обладнання від 05.07.2018 розірваним з моменту отримання відповідачем цього сповіщення; претензію позивача № 25 від 16.06.2022, адресовану відповідачу із вимогою сплатити заборгованість та штрафні санкції за договором від 05.07.2018 до 30.06.2022.

Предметом спору у справі є вимога позивача про стягнення із відповідача 490 000 грн основного боргу, 219 358, 90 грн 20 % річних та 202 762 грн інфляційних втрат у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору від 05.07.2018 в частині оплати поставленого товару.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладеного ними договору від 05.07.2018, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк  (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено апеляційним судом, між сторонами виникли правовідносини за договором купівлі-продажу обладнання від 05.07.2018, згідно якого позивач зобов`язався передати у власність нове ліфтове обладнання, а також провести його монтаж і пусконалагоджувальні роботи, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар і виконані роботи.
Ціна договору складає 590 000 грн (п. 3.1. договору).
Пункт 3.5. договору визначає, що сума першого платежу оплати обладнання становить 200000 грн, яку відповідач перераховує позивачу протягом 5 календарних днів із моменту підписання сторонами даного договору. Решта коштів в сумі 390 000 грн відповідач перераховує позивачу після підписання сторонами акту прийому-передачі товару, протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами даного договору згідно з графіком, визначеним у додатку до даного договору.

На виконання умов договору від 05.07.2018, позивач передав, а відповідач прийняв обладнання (ліфт пасажирський) та виконав монтаж з пусконалагоджувальними роботами на суму 590 000 грн, що підтверджується ч. 2 акту прийому-передачі від 09.07.2018, який підписаний представником відповідача та містить його печатку. 

В свою чергу, відповідач здійснив часткову оплату позивачу за договором в сумі 100 000 грн

З огляду на те, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання згідно умов договору від 05.07.2018, а відповідач порушив свої зобов`язання в частині їх оплати, враховуючи те, що строк оплати настав, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення із відповідача заборгованості в сумі  460 000 грн.

Суд приймає до уваги те, що представник відповідача в суді апеляційної інстанції визнав обставини належного виконання позивачем умов договору від 05.07.2018, а також вказав на наявність у відповідача перед позивачем спірної заборгованості за договором та відсутність коштів у відповідача для її погашення перед позивачем.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 219 358, 90 грн 20 % річних та 202 762 грн інфляційних втрат, суд вказує наступне. 
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Пунктом 7.3.3. договору сторони визначили, що за порушення строків оплати обладнання відповідач зобов`язаний сплатити продавцеві пеню в розмірі 0, 5 % від ціни обладнання за кожен день прострочення. Окрім того, покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20 % річних від простроченої суми.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку здійснених позивачем розрахунків 20 % річних та інфляційних втрат, погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 219 358, 90 грн 20 % річних та 202 762 грн інфляційних втрат обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо посилання відповідача на те, що договір від 05.07.2018 є розірваний, що підтверджується листом ФОП Шостак В.В. від 27.02.20219 № 15 про розірвання договору, то суд вказує слідуюче.
Згідно ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом, однією з яких є розірвання договору.
Систематизуючи підстави розірвання договору можна їх класифікувати за деякими критеріями. Перш за все, варто виділити розірвання договору за волею сторін (сторони) та розірвання договору на вимогу сторони за рішенням суду. В свою чергу і добровільне розірвання, і розірвання договору за рішенням суду можна поділити на розірвання договору внаслідок його порушення стороною, і розірвання без такого порушення.
Добровільне розірвання договору відбувається внаслідок вчинення правочину його стороною (сторонами). Одним з таких правоприпиняючих правочинів є договір про розірвання договору (ч. 1 ст. 651 ЦК України). До цього договору застосовуються всі встановлені в ЦК України правила про форму, порядок укладення та дійсність договору, зокрема: зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України); застосовуються правила про порядок укладання договорів (ст. 641– 647 ЦК України).
Закон не містить спеціальних вказівок щодо форми одностороннього правочину з відмови від договору, тому, в даному випадку діє правило ч. 2 ст. 205 ЦК України, якою передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
В той же час, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, зацікавлена сторона має право передати спір на вирішення суду.

Суд вказує, що п. 7.2.2. договори сторони передбачили, що в разі невиконання покупцем прийнятих на себе зобов`язань по оплаті обладнання, продавець має право відмовитися від договору. Договір вважається розірваним продавцем в односторонньому порядку через 3 календарних дні з моменту надіслання продавцем покупцю письмового повідомлення про розірвання договору. У такому випадку дострокове розірвання договору не потребує підписання сторонами додаткових документів до даного договору.

В свою чергу, п. п. 12.2., 13.2. договору, сторони передбачили, що усі зміни й доповнення до даного договору дійсні лише в тому випадку, якщо складені в письмові формі і підписані повноважними на це представниками сторін; договір може бути достроково розірваний у випадках, передбачених чинним законодавство.
Аналізуючи п. п. 12.2., 13.2. договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що усі зміни й доповнення до договору мають вчинятися сторонами лише у письмові формі, а договір може бути розірваним лише у випадках, передбачених чинним законодавство.

В матеріалах справи міститься лист ФОП Шостак В.В. від 27.02.20219 № 15 про розірвання договору, в якому він вважає, що договір є розірваним з моменту отримання даного сповіщення.

Натомість, суд встановив, що 20.02.2020 між ФОП Шостак В.В. та ОК "ЖБК "Перлина Мікрорайону" було укладено додаткову угоду до договору від 05.07.2018, якою сторони фактично змінили умови основного договору та підтвердили чинність даного договору. Пунктом 2 додаткової угоди сторони засвідчують, що до моменту підписання цієї додаткової угоди, дія основного договору не припинена, вказаний договір на момент підписання додаткової угоди є чинним та підлягає до виконання сторонами. Пунктом 4 угоди сторони спільно встановлюють те, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з моменту укладення основного договору.

Слід зазначити, що  наявність на додатковій угоді підпису та печаток обох сторін свідчить про досягнення між сторонами домовленостей щодо змісту угоди, а тому у суду відсутні підстави для неприйняття до уваги положень даної угоди при розгляді справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що, в даному випадку, не можна стверджувати про те, що відбулося розірвання договору в порядку п. 7.2.2. договору шляхом односторонньої відмови позивачем від договору, оскільки подальша поведінка сторін щодо укладення додаткової угоди від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018 засвідчує їхню волю щодо продовження договірних правовідносини.

Колегія суддів зазначає, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять відомостей про наявність судових рішень про визнання недійсною додаткової угоди від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018, а тому її правомірність презюмується в силу ст. 204 ЦК України. 

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала місцевого господарського суду про відкриття провадження у справі направлялася ОК "ЖБК "Новий Едем" за адресою, вказаною у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (29000, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Проспект Миру, буд. 99/101). Однак, зазначене поштове відправлення суду з адреси місцезнаходження відповідача повернулося із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, направляючи відповідачу судову кореспонденцію у справі за адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та у позовній заяві (29000, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Проспект Миру, буд. 99/101), не порушив норм процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, оскільки відповідач був обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції, повідомлявся про дату, час та місце судових засідань належним чином, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду.

Щодо доводів відповідача про відмову суду першої інстанції повертатися до стадії підготовчого провадження, суд зазначає наступне.
Главою 6 Розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття. 
Колегія суддів враховує, що у пункті 30 постанови Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №902/271/18 сформульовано такий правовий висновок: "Також Верховний Суд звертається до власної практики, зокрема, постанови від 02.10.2019 у справі № 916/2421/18, у якій Верховний Суд погодився з судами першої та апеляційної інстанцій у питанні можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадку, якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження. На думку Верховного Суду, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 у справі №   916/3130/17, від 03.04.2019 № 913/317/18".
Отже, відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд першої інстанції за наявності певних обставин може прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. 
Разом з тим, такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Обґрунтовуючи клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, відповідач посилається на те, що виникла необхідність у проведенні технічної експертизи додаткової угоди від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018, а таке клопотання може бути заявлено на стадії підготовчого провадження справи.

Суд першої інстанції, із яким погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи із предмету та підстав заявленого позову, враховуючи те, що питання про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття є його правом, а не обов`язком, не вбачав необхідності вчинити дані процесуальні дії.

Колегія суддів вважає посилання відповідача на обставини того, що виникла необхідність у проведенні технічної експертизи додаткової угоди від 20.02.2020 до договору від 05.07.2018, такими, що не можуть бути достатніми (вагомими) для повернення судом першої інстанції до стадії підготовчого провадження. При цьому суд звертає увагу на зміст позовних вимог та предмет доказування у даній справі, а також наявність на додатковій угоді печаток обох сторін; виходячи із презумції правомірності правочину, а також те, що за результатом вирішення клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи в суді апеляційної інстанції, в його задоволенні було відмовлено.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд вказує наступне.
Відповідно до ст. 256, ч. ч.3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Суд апеляційної інстанції вказує, що згідно п. 1.3. додаткової угодою, сторони внесли зміни до п. 11.4 договору та визначили, що термін позовної давності по вимогам, які пов`язані із невиконанням або неналежним виконанням умов даного договору, в тому числі, але не виключно, про стягнення заборгованості, пені, процентів річних, інфляційних втрат, штрафів, збитків за цим договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 (п`ять) років.
З огляду на те, що згідно умов додаткової угоди остаточний розрахунок за поставку мав бути здійснено до 31.12.2020, тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги поданий ним відзив на позовну заяву, суд вважає такими, що не може бути підставою для скасування рішення суду у даній справі. Суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та в частині відповіді на доводи відповідача та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Беручи до уваги викладене, відповідачем, в порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, висновків суду першої інстанції не спростовано, а його посилання, викладені в апеляційній скарзі є такими, що зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин. 

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 у справі № 924/344/23 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Обслуговуючого  кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Новий Едем" - без задоволення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Обслуговуючого  кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Новий Едем" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.06.2023 у справі № 924/344/23 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк касаційного оскарження постанови суду встановлений ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2023

Головуючий  суддя                                                                      Олексюк Г.Є. 

        Суддя                                                                                              Гудак А.В.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.