ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 357/6252/23                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Цуранов А.Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  25 липня 2023 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,
за участю секретаря Бринюк Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та накладання адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив: 1) скасувати рішення завідувача сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 8 від 16.05.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути територію України у термін до 14.06.2023 громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ; 2) скасувати постанову складену заступником начальника Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Щербатюком Ростиславом Володимировичем серії ПН МКО № 002016 від 16.05.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКО № 002015 від 16.05.2023, 16.05.2023 о 11:50 год. за адресою АДРЕСА_1, виявлений громадянин Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, тобто проживав в Україні без документів на право проживання в Україні.
16.05.2023 постановою серії ПН МКО № 002016, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.
Рішенням завідувача сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Іщенка А.П. про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Вірменії № 8 від 16.05.2023 вирішено примусово повернути до країни походження, або до третьої країни громадянина Вірменії ОСОБА_1 , зобов`язати його покинути територію України у термін до 14.06.2023.
Не погоджуючись із вказаною постановою та рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Приписи ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI, які кореспондують з положеннями ст. 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.
Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання (ч. 1).
Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України (ч. 15).
Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті (ч. 16).
Відповідно до статті 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Статтею 1 угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Вірменія про безвізові поїздки громадян від 23.12.1999, затвердженої постановою КМУ № 12 (12-2002-п) від 10.01.2002, громадяни держави однієї сторони, незалежно від місця постійного проживання, можуть в`їжджати, виїжджати, прямувати транзитом та перебувати на території держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, зазначених у додатку до цієї Угоди, зокрема за паспортом громадянина Республіки Вірменія.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012, в редакції Постанови КМ № 163 від 31.03.2015 (далі - Порядок № 150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Республіки Вірменія, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 від 28.10.2016.
Позивач законно прибув в Україну 20.11.2016, але після закінчення 90-денного терміну втратив підстави для подальшого перебування, вчасно не покинув територію України.
В період з 21.04.2022 по 21.12.2022 позивач перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою № 36/1176 від 21.12.2022.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 208 ДСК від 21.12.2022, іноземця, який проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України - солдата ОСОБА_1 , стрільця відділення групи служби, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ґ» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за власним бажанням).
Як вбачається з копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКО № 002015 від 16.05.2023, складеного завідувачем сектору Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Іщенком А.П., 16.05.2023 о 11:50 год. за адресою АДРЕСА_1 , виявлений громадянин Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, тобто проживав в Україні без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 203 КУпАП.
Зі змісту пояснень до вказаного протоколу встановлено наступне: «Приїхав на територію України в 2016 році. Через побутові проблеми не зміг вчасно оформити документи на проживання в Україні. З початку військової агресії з боку рф проходив службу в військовому підрозділі ЗСУ. Провину свою визнаю, прошу мене суворо не карати та не забороняти в`їзд в Україну, так як ще маю трьох дітей від двох співмешканок в Україні та маю намір по поверненню в Україну оформити легальне проживання в Україні».
Також, в протоколі позивачем власноручно записано російською транскрипцією: «Українську мову розумію, свої права буду захищати сам», підпис, прізвище, ім`я.
Так, як вбачається з матеріалів справи, саме за порушення правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП заступником начальника Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС 16.05.2023 відносно позивача винесена оскаржувана постанова у вигляді штрафу в сумі 1 700 грн., а також прийнято рішення від 16.05.2023 завідувача сектора протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС про повернення до країни походження або третьої країни.
Відповідно до пояснень, які надавав позивач до прийняття рішення про повернення до країни походження вбачається, що позивач «прибув на територію України 20.11.2016 через КПП «Гоптівка» до своєї співмешканки ОСОБА_3 , громадянки України, з якою у мене є дитина - син ОСОБА_4 . Через незнання законодавства України, пандемію Ковід-19 а потім військову агресію з боку рф, я не оформив вчасно стосунки та не подав документи на оформлення посвідки на проживання в Україні. З початку війни з боку рф я проходив службу в лавах ЗСУ. В подальшому маю намір повернутись в Україну та оформити наш шлюб та законно проживати в Україні. Прошу мене суворо не карати та не забороняти в`їзд в Україну, адвокат не потрібен, свої права буду захищати сам, українська мова мені зрозуміла, я зобов`язуюсь в 30 денний термін покинути територію України».
Так, колегія суддів досліджуючи матеріали справи та доводи апеляційної скарги погоджується з висновками суду першої інстанції про поважність причини щодо відсутності звернення позивача до органу міграційної служби з лютого 2022 року по грудень 2022 року, виходячи з того, що останній приймав участь в захисті держави Україна від збройної агресії зі сторони рф.
Однак, як вірно зауважив суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, з листопада 2016 року до лютого 2022 року минуло більше п`яти років, а з грудня 2022 року по день винесення даного рішення - 6 місяців, протягом яких позивач не вчинив жодних дій спрямованих на легалізацію його перебування на території України, тобто свідомо нехтував законодавством країни, усвідомлював протиправний характер своєї бездіяльності та повинен був передбачити негативні наслідки.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не були забезпечені його права, в першу чергу на перекладача, колегія суддів відхиляє їх у зв`язку з необґрунтованістю виходячи з наявних в матеріалах справи доказів про те, що особа українську мову розуміє.
Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції позивач самостійно надавав пояснення по суті справи та висловив бажання приймати участь в судовому засіданні без перекладача.
При цьому, позивач скористався своїм законним правом на оскарження винесених відносно нього рішень за участю адвоката.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що позивачем порушено, покладений на нього чинним законодавством України, обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.
За наведених обставин, суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 34, 288, 310, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2023 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                                                 І.В. Федотов

Судді:                                                                                                    Н.М. Єгорова 

                                                                                                              Є.О. Сорочко