ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 915/1864/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюка І.Г., 
суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

секретар судового засідання – Чеголя Є.О.
за участю представників:
від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Іванова С.О.;
від фізичної особи ОСОБА_1 – Проніна О.О.;
Арбітражна керуюча Гапіна Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2023 
по справі №915/1864/21
за заявою боржника фізичної особи ОСОБА_1 
про неплатоспроможність.  

суддя суду першої інстанції – Ржепецький В.О.  
місце винесення ухвали: м. Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області, вул.Фалєєвська, 14.
Повний текст ухвали складено та підписано: 03.04.2023.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2022 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Гапіну Наталію Вікторівну.
19.10.2022 на електронну адресу суду надійшла заява Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» від 17.10.2022 про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_1 в розмірі 11 686 302,90 грн за Кредитним договором №NKH3G14040074 від 04.09.2007, за Кредитним договором NKN0AN00050068 від 22.02.2008 та Договору про надання банківських послуг від 22.02.2008. 
Уточненою заявою від 20.01.2023, кредитор просить суд визнати грошові вимоги банку до боржника у розмірі 13 042 485,00 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів боржника, а саме: 4 932 737,28 грн - друга черга, 7 872 397,71 грн - третя черга, 237 350,00 грн - окремо та судовий збір по даній справі у сумі 4962,00 грн - перша черга реєстру.
Кредитор просить суд визнати та включити до реєстру вимог кредиторів боржника грошові вимоги банку до боржника, а саме:
1) заборгованість за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 станом на 13.09.2022 (дату, що передує даті відкриття провадження у справі про банкрутство боржника) в сумі  330 784,58 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.10.2022 (36,5686 грн за 1 дол. США) становить 12096328,99 грн, яка складається з наступного: 
- 37803,19 дол США -заборгованість по тілу кредиту, що становить еквівалент 1 382 409,73 грн;
-  73879,72 дол США -заборгованість по процентам, що становить еквівалент 2 701 677,93 грн;
- 206768,87 дол США– пеня, що становить еквівалент 7561248,10 грн;
- 12332,8 дол США – заборгованість з комісії, що становить еквівалент 450 993,23 грн;
2) заборгованість боржника за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007  перед кредитором відповідно до рішення суду становить 18550,74 дол. США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.10.2022 36,5686 грн за 1 дол США становить 678374,59 грн.) та 1482,20 грн судового збору, яка складається з наступного: 
- 9257,49 дол. США - заборгованості по кредиту, що еквівалентно 338533,44 грн;
- 5337,60 дол. США- прострочених процентів, що еквівалентно 195188,55 грн;
- 921,20 дол. США -комісії за користування кредитом, що еквівалентно 33686,99 грн;
- 3034,45 дол. США- пені за невиконання зобов`язань, що еквівалентно 110965,58 грн;
3) заборгованість боржника за Кредитним договором №NKN0AN00050068 від 22.02.2008 станом на 13.09.2022 в сумі 236829,01 грн, з яких:
- 43719,37 грн – заборгованість за кредитом,
- 134,61 грн – заборгованість по відсотках,
- 192975,02 грн – пеня;
4) заборгованість за Договором про надання банківських послуг від 22.02.2008, укладеного шляхом підписання боржником відповідної Заяви-приєднання в сумі 12489,14 грн, яка складається з: 
- заборгованість по тілу кредиту становить 2115,41 грн;
- заборгованість по сплаті процентів за період з 23.01.2009 по 13.09.2022 в сумі 10373,73 грн. 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2023, зокрема, визнано грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до фізичної особи ОСОБА_1 у розмірі 4819497,25 грн, з яких: 237350,00 грн – вимоги забезпечені іпотекою майна боржника, 2877134,05 грн – вимоги другої черги, 1705013,20 грн – вимоги третьої черги.
Решту вимог грошових вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» -  відхилено. 
Ухвала суду обґрунтована наступним.
Судом відхилені заявлені вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до Боржника за Кредитним договором №NKH3G14040074 від 03.09.2007 в розмірі процентів та пені, нарахованих після строку кредитування та винесення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також за Договором про надання банківських послуг від 22.02.2008 -в повному обсязі, у зв`язку з пропуском позовної давності.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2023 по справі №915/1864/21, в частині невизнання вимог АТ КБ «ПриватБанк» і прийняти нове рішення, яким визнати та включити до реєстру вимог кредиторів банкрута грошові вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до боржника у загальному розмірі 13   042   485 грн., з яких підлягають включенню: 4   932   737, 28 грн. – друга черга реєстру вимог боржника, 7872 397, 71 грн. – третя черга реєстру вимог боржника, 237   350 грн. – окремо та судовий збір по даній справі в сумі 4962 грн. – перша черга задоволення.
Узагальнені доводи апеляційної скарги: 
Скаржник зазначає, що не позбавлений права нараховувати проценти за користування кредитом після закінчення строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України внаслідок прострочення виконання зобов`язання боржником, так як, можливість нарахування відсотків після 16.08.2012 охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, що повністю відповідає умовам кредитного договору, нормам законодавства та узгоджується з практикою Верховного Суду в цих питаннях.
Аналогічні висновки щодо застосування частини 1 статті 1050 та статі 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.06.2020 року у справі № 903/191/19, від 10.11.2020 року по справі № 903/802/18 та інших.
Отже, скаржник вважає, що проценти нараховані правомірно.
Скаржник не погоджується з висновком суду, стосовно відхилення вимоги кредитора щодо нарахування пені та комісії після винесення судового рішення у справі №2/487/881/14, оскільки норми Кредитного договору №NKH3G104040074 припинили свою дію з дня набрання судовим рішення законної сили, тобто з 13.05.2014, оскільки відповідно до п.5.1 Кредитного договору, він діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.
Заборгованість боржника заборгованість за Кредитним договором №NKN0AN00050068 від 22.02.2008 перед кредитором станом на 13.09.2022 р становить 236 829,01 грн.
Проте, судом в оскаржуваній ухвалі зазначено про застосування строку позовної давності, та зазначено, що кредитором заявлено позовні вимоги до боржника 19.10.2022, в той час як 5-ти річний строк позовної давності сплив 25.09.2017.
Однак, судом не включено до реєстру вимог кредиторів нараховані суми процентів та пені до 25.09.2017, а визнано лише суми заборгованості, визнані рішенням Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/901/14.
АТ КБ «ПриватБанк» є конкурсним кредитором ОСОБА_1 також на підставі Договору про надання банківських послуг від 22.02.2008, укладеного шляхом підписання боржником відповідної Заяви і який складається з цієї Заяви, Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів Банку.
Отже, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за Договором про надання банківських послуг б/н від 22.02.2008  - за кредитом 2115,41 грн., відсотками за його використання 10 373,73 грн.
Однак, судом в оскаржуваній ухвалі було неправомірно самостійно застосовано строк позовної давності до всієї суми заборгованості.
Узагальнені доводи інших учасників провадження по справі.
30.05.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від боржника – ОСОБА_1 , у якому просить апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін. 
Крім того, боржник просить розглянути справу за відсутності боржника та його представника.
07.06.2023 до суду від арбітражного керуючого Гапіної Н.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції була прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права просить  апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Філінюка І.Г., суддів: Аленіна О.Ю., Богатир К.В.,  що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 14.04.2023. 
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №915/1864/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/1864/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2023 по справі №915/1864/21 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції. 
28.04.2023 матеріали справи №915/1864/21 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2023 по справі №915/1864/21.
Призначено справу № 915/1864/21 до розгляду на 04.07.2023 о 14:00 год.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Богатиря К.В. з 03.07.2023 по 21.07.2023, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 повідомлено учасників справи, що розгляд справи №  915/1864/21 відбудеться 19.09.2023 о 14.00 год. 
В судовому засіданні 19.09.2023 представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник Боржника та Арбітражна керуюча Гапіна Н.В. заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу суду залишити без змін.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 вищезгаданого Кодексу.
У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).
Фактичні обставини справи.
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить суд визнати та включити до реєстру вимог кредиторів боржника грошові вимоги банку до боржника, а саме:
1) заборгованість за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 станом на 13.09.2022 (дату, що передує даті відкриття провадження у справі про банкрутство боржника) в сумі  330 784,58 дол США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.10.2022 (36,5686 грн за 1 дол США) становить 12096328,99 грн, яка складається з наступного: 
- 37803,19 дол США -заборгованість по тілу кредиту, що становить еквівалент 1 382 409,73 грн;
-  73879,72 дол США -заборгованість по процентам, що становить еквівалент 2 701 677,93 грн;
- 206768,87 дол США– пеня, що становить еквівалент 7561248,10 грн;
- 12332,8 дол США – заборгованість з комісії, що становить еквівалент 450 993,23 грн;
2) заборгованість боржника за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007  перед кредитором відповідно до рішення суду становить 18550,74 дол. США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.10.2022 36,5686 грн за 1 дол США становить 678374,59 грн.) та 1482,20 грн судового збору, яка складається з наступного: 
- 9257,49 дол. США - заборгованості по кредиту, що еквівалентно 338533,44 грн;
- 5337,60 дол. США- прострочених процентів, що еквівалентно 195188,55 грн;
- 921,20 дол. США -комісії за користування кредитом, що еквівалентно 33686,99 грн;
- 3034,45 дол. США- пені за невиконання зобов`язань, що еквівалентно 110965,58 грн;
3) заборгованість боржника за Кредитним договором №NKN0AN00050068 від 22.02.2008 станом на 13.09.2022 в сумі 236829,01 грн, з яких:
- 43719,37 грн – заборгованість за кредитом,
- 134,61 грн – заборгованість по відсотках,
- 192975,02 грн – пеня;
4) заборгованість за Договором про надання банківських послуг від 22.02.2008, укладеного шляхом підписання боржником відповідної Заяви-приєднання в сумі 12489,14 грн, яка складається з: 
- заборгованість по тілу кредиту становить 2115,41 грн;
- заборгованість по сплаті процентів за період з 23.01.2009 по 13.09.2022 в сумі 10373,73 грн. 
Уточненою заявою від 20.01.2023, кредитор просить суд визнати грошові вимоги банку до боржника у розмірі 13042485,00 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів боржника, а саме: 4932737,28 грн - друга черга, 7872397,71 грн - третя черга, 237350,00 грн - окремо та судовий збір по даній справі у сумі 4962,00 грн - перша черга реєстру.
          Щодо Кредитного договору №NKH3G104040074 (основний кредит) та Кредитного договору №NKH3G204040074 від 03.09.2007 (кредит на початковий внесок) від 03.09.2007, колегія суддів зазначає наступне:
03.09.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №NKH3G104040074 (основний кредит) та Кредитний договір №NKH3G204040074 від 03.09.2007 (кредит на початковий внесок).
Відповідно до укладеного Кредитного договору № NKH3G104040074 від 03.09.2007 ОСОБА_1 03.09.2007 отримав кредит у розмірі 46060 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.09.2027 року. Погашення заборгованості здійснюється щомісячним платежем 493,59 дол США. Період сплати з 01 по 07 число кожного місяця (згідно з п. 7.1 кредитного договору). 
Як встановлено п. 7.2 Кредитного договору для виконання зобов`язань Банк відкриває Позичальнику рахунок НОМЕР_1 . 
Як вбачається з виписки та меморальних ордерів, загальна сума здійснених Боржником погашень за Кредитним договором №NKH3G104040074 шляхом внесення готівки в касу складає 9707 дол США: 04.10.2007-617 дол США; 06.11.2007- 620 дол США; 10.12.2007- 620 дол США; 04.01.2008 - 620 дол США; 07.02.2008-620 дол США; 07.03.2008-620 дол США; 10.04.2008-620 дол США; 08.05.2008-620 дол. США; 28.05.2008-10 дол. США; 09.06.2008-620 дол. США; 11.07.2008-630 дол. США; 15.08.2008-110 дол. США; 15.08.2008-510 дол. США; 07.10.2008-200 дол. США; 19.11.2008-200 дол. США; 20.11.2008-100 дол. США; 21.11.2008-100 дол. США; 25.11.2008-200 дол. США; 26.11.2008-350 дол. США; 28.11.2008-1120 дол. США; 06.01.2009-300 дол. США; 22.01.2009-300 дол. США.
Останньою датою сплати є 22.01.2009. 
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/881/14 з боржника на користь ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором на житловий будинок (шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» від імені власника з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKH3G104040074 в загальній сумі 114724,98 дол. США (що була розрахована на 09.12.2013 року), 250 грн штраф та 3441 грн судового збору. Сума заборгованості по Кредитному договору складається з: основної заборгованості по кредиту 37761,38 дол. США, прострочених процентів 26081,20 дол. США, комісії за користування кредитом 4436,80 дол. США, пені за невиконання зобов`язань 40982,51 дол. США, штраф (фіксована частина) 250 грн. 
Рішення не виконано, нерухоме майно не реалізовано. 
22.12.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. видано виконавчий напис за №15027 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором станом на 05.09.2017 на загальну суму 115746,09 дол.США, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1800 грн. 
За даним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження №56144010 Заводським РВ ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 11.04.2018. 
Виконавче провадження №56144010 на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (не виявлено майна боржника, на яке можливо звернути стягнення) закінчено, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачу постановою від 17.10.2019. 
18.06.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано виконавчий напис за №1653 про звернення стягнення на нерухоме майно Боржника за договором іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 03.09.2007 по 26.03.2019 на загальну суму 274743,31 дол. США, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3500 грн. 
За даним виконавчим написом постановою від 02.11.2021 було відкрито виконавче провадження №67334497 Заводським ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
Погашень заборгованості в межах зазначеного виконавчого провадження не відбулося, що підтверджуються Інформацією про виконавче провадження №67334497.
Кредитором заявлено до визнання грошові вимоги за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 станом на 13.09.2022 (дату, що передує даті відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника) в сумі 330 784,58 дол США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.10.2022 (36,5686 грн за 1 дол США) становить 12096328,99 грн, яка складається з наступного: 
- 37803,19 дол США -заборгованість по тілу кредиту, що становить еквівалент 1 382 409,73 грн;
- 73879,72 дол США -заборгованість по процентам, що становить еквівалент 2 701 677,93 грн;
- 206768,87 дол США– пеня, що становить еквівалент 7561248,10 грн;
- 12332,8 дол США – заборгованість з комісії, що становить еквівалент 450 993,23 грн.
Разом з тим, із мотивувальної частини заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/881/14 вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором на житловий будинок відбулося за основним зобов`язанням – Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007, що укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 . 
За змістом апеляційної скарги, банк не погоджується з судовим рішенням суду першої інстанцій в частині відхилення грошових вимог щодо заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та відсотків річних.
Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника в цій частині, вважає їх такими, що не відповідають встановленим обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Згідно з положеннями статей 1048, 1049, 1054 ЦК України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Разом з тим, невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (статті 549, 610, 611 ЦК України).
Також в частині першій статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною другою якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стосовно застосування наведених норм матеріального права Велика Палата Верховного Суду неодноразово в своїх постановах (зокрема в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16) викладала висновок про те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З огляду на те, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
Вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 дійшла висновку про те, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Тобто регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Стосовно можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.
При вирішенні відповідних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду також уточнила висновок, наведений у постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, таким: у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
У статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 наголосила на тому, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Зважаючи на вищенаведене, твердження скаржника про необхідність нарахування процентів за «користування кредитом» по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону.
Таким чином, Банк позбавлений права нараховувати по Кредитному договору №NKH3G104040074 від 03.09.2007 проценти за користування кредитними коштами.
З наданого суду розрахунку вбачається, що Банком здійснювалось подальше нарахування (по 13.09.2022 – дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника) відсотків, пені та комісії за користування кредитом після рішення суду у розмірі, не погодженому сторонами.
Так, згідно з встановленими колегією суддів обставинами, відхилені грошові вимоги банку включають в себе проценти, нараховані за період після винесення судового рішення у справі №2/487/881/14.
Крім того, місцевим господарським судом правомірно відхилено вимоги кредитора щодо нарахування пені та комісії після винесення судового рішення у справі №2/487/881/14, оскільки норми Кредитного договору №NKH3G104040074 припинили свою дію з дня набрання судовим рішення законної сили, тобто з 13.05.2014.
Згідно наведеного вище заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/881/14 сума заборгованості по Кредитному договору №NKH3G104040074 складається з: основної заборгованості по кредиту 37761,38 дол. США, прострочених процентів 26081,20 дол. США, комісії за користування кредитом 4436,80 дол. США, пені за невиконання зобов`язань 40982,51 дол. США, штрафу (фіксована частина) 250 грн. 
Станом на дату звернення кредитора з грошовими вимогами до боржника борг не сплачено та боржником не оспорено. 
Вказані вимоги виникли до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та є конкурсними.
Відповідно до абз.4 ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.
Кредитором заяву про визнання грошових вимог до боржника подано до господарського суду 19.10.2022.
Офіційний курс НБУ за 1 дол. США станом на 19.10.2022 становить 36,5686 грн. 
Отже, підлягає визнанню та включенню до реєстру вимог до боржника заборгованість за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 за Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/881/14 в загальній сумі 3999245,35 грн, з яких:
          - заборгованість за кредитом – 37761,38 дол. США, що в еквіваленті станом на 19.10.2022 (офіційний курс становить 36,5686 за 1 дол. США) становить 1380880,80 грн;
          - заборгованість по прострочених процентах – 26081,20 дол. США, що в еквіваленті становить 953752,97 грн;
          - комісія за користування кредитом в сумі 4436,80 дол. США, що в еквіваленті становить 162247,56 грн;
          - пеня за невиконання зобов`язання в сумі 40982,51 дол. США, що в еквіваленті становить 1498673,02 грн;
          - штраф (фіксована частина) 250,00 грн;
          - судовий збір в сумі 3441,00 грн.
Із змісту виконавчих написів, про які кредитором зазначено у заяві про визнання грошових вимог та уточненій заяві про визнання грошових вимог, вбачається, що стягнення за виконавчими написами відноситься і до періоду, за який стягнення відбулося за заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/881/14, а саме з дати укладання кредитного договору – 03.09.2007. 
Таким чином, заборгованість, на яку видано виконавчі написи нотаріуса є такою, що стягнута за одним і тим же Кредитним договором неодноразово, та враховуючи те, що кредитор скористався своїм правом на погашення кредитної заборгованості №NKH3G104040074 від 03.09.2007 в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредиторські вимоги, які обґрунтовуються наявністю виконавчих написів нотаріусів суд вважає такими, що підлягають відхиленню.
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 04.09.2007 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рябоконь К.Л. за №1715 від 04.09.2007. За умовами іпотечного договору, в забезпечення виконання Іпотекодавцем (боржником) зобов`язань за Кредитним договором, Іпотекодавцем надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: цілий житловий будинок, з усіма господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (п. 35.3. Договору іпотеки).
У відповідності до п. 35.5. Договору іпотеки сторонами визначено, що вартість предмета іпотеки складає 237350,00 грн.
У відповідності до приписів абз. 3 ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №313650147 від 28.10.2022 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно – житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2007 №1711. В реєстрі міститься запис про заборону на нерухоме майно №5595222 від 04.09.2007. Інформація з Державного реєстру Іпотек: іпотека зареєстрована 12.09.2007, реєстраційний номер обтяження 5644901, об`єкт обтяження: будинок житловий, загальною площею 55,50 кв.м., житлова площа 4,20 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН 12659519, Іпотекодержатель: ЗАТ КБ «Приватбанк».
Таким чином, вимоги АТ КБ «Приватбанк» за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 є забезпеченими майном боржника за Договором іпотеки від 04.09.2007р. на суму вартості предмета іпотеки зазначеної в договорі іпотеки – 237350,00 грн.
Відповідно до укладеного Кредитного договору № NKH3G204040074 від 03.09.2007 ОСОБА_1 03.09.2007 отримав кредит у розмірі 9400 дол США зі строком повернення 02.09.2027 зі сплатою за користування відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно бути здійснено щомісяця одним платежем у розмірі 123,40 дол США. Період сплати з 01 по 07 число кожного місяця. 
Боржник зобов`язання належним чином не виконав. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2014 у справі №2/487/608/14 з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 у солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ КБ “Приватбанк” заборгованість за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007 станом на 10.12.2012 у загальній сумі 18550,74 дол. США, 1482,20 грн судового збору, яка складається з: 
- основної заборгованості по кредиту 9257,49 дол. США, 
- прострочених процентів 5337,60 дол. США, 
- комісії за користування кредитом 921,20 дол. США, 
- пені за невиконання зобов`язань 3034,45 дол. США. 
На виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2014 у справі №2/487/608/14 судом видано виконавчий лист у справі від 13.03.2014 №2/487/608/14 та 10.04.2014 відкрито виконавче провадження 42895250. 
Рішення не виконане, що підтверджується Інформацією про виконавчі провадження №42895250, №55552298 та №42869115.
Боржник наявність заборгованості за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007 не заперечив та не спростував, доказів погашення заборгованості за договором в повному обсязі суду не надав.
Таким чином, заборгованість боржника за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007 перед кредитором відповідно до рішення суду становить 18550,74 дол. США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 19.10.2022 36,5686 грн за 1 дол США становить 678374,59 грн) та 1482,20 грн судового збору, яка складається з наступного: 
- 9257,49 дол. США - заборгованості по кредиту, що еквівалентно 338533,44 грн;
- 5337,60 дол. США - прострочених процентів, що еквівалентно 195188,55 грн;
- 921,20 дол. США - комісії за користування кредитом, що еквівалентно 33686,99 грн;
- 3034,45 дол. США - пені за невиконання зобов`язань, що еквівалентно 110965,58 грн.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007 є стягнутою за судовим рішенням, отже є безспірною. 
З зазначеного витікає, що до реєстру вимог кредиторів боржника слід включити грошові вимоги АК КБ “Приватбанк” за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007, які складаються з:
- 9257,49 дол. США - заборгованості по кредиту, що еквівалентно 338533,44 грн;
- 5337,60 дол. США - прострочених процентів, що еквівалентно 195188,55 грн;
- 921,20 дол. США - комісії за користування кредитом, що еквівалентно 33686,99 грн;
- 3034,45 дол. США - пені за невиконання зобов`язань, що еквівалентно 110965,58 грн.
Щодо Кредитного договору від 22.02.2008 №NKN0AN00050068.
22.02.2008 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали Кредитнй договір №NKN0AN00050068.
Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Боржнику кредит у розмірі 46091,60 грн на термін до 21.02.2013, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Боржник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Боржник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав боржнику кредит у розмірі 46091,60 грн. 
В порушення умов Кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Боржник свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. 
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2012 у справі №2/1412/2882/12 зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 52696,17 грн, з яких: основна заборгованість за кредитом 34880 грн, прострочені проценти 9684,27 грн, комісія за користування кредитом 696,80 грн, пеня за невиконання зобов`язань 7434,79 грн та 649,96 грн судового збору. 
Рішення набрало законної сили 07.05.2012.
Оскільки Боржник продовжив не виконання зобов`язань за договором, АТ КБ «Приватбанк» звернулося за захистом своїх порушених прав до суду.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/901/14 з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у солідарному порядку стягнуто заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 141139,26 грн, з яких: основна заборгованість за кредитом 43830,45 грн, прострочені проценти 33,43 грн, комісія за користування кредитом 2450,78 грн, пеня за невиконання зобов`язань 88165,59 грн, штраф фіксована частина 250,00 грн, штраф процентна складова - 6709,01 грн та 766,60 грн судового збору з кожного. 
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем на підставі умов Договору та ст. 1050 ЦК України було здійснено вимогу дострокового виконання відповідачем свого зобов`язання за Договором. Проте, вимога залишилась без задоволення.
На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист. 
Постановою Заводського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.01.2018 відкрито виконавче провадження №55551350.
Постановою від 17.10.2019 виконавчий документ повернуто стягувачу за відсутністю майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення. 
Постановою від 14.08.2020 Заводським ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повторно відкрито виконавче провадження №62810368. 
Заборгованість за договором не була погашена в повному обсязі. 
У відповідності до виписок по особовому рахунку боржниками солідарно виконано судове рішення в загальній сумі 33565,16 грн. 
Згідно наданого кредитором розрахунку заборгованість боржника за Кредитним договором №NKN0AN00050068 від 22.02.2008 станом на 13.09.2022 становить 236829,01 грн, яка складається з: 43719,37 грн – заборгованість за кредитом 134,61 грн – заборгованість по процентам, 192975,02 грн – пеня нарахована кредитором станом на 13.09.2022.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. 
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Боржник у запереченнях на заяву кредитора про визнання грошових вимог заявив про застосування позовної давності до вимог про нарахування процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій.
Пред`явлення позову як форми захисту суб`єктивного права є одним з етапів здійснення матеріального права. Втім, хоча позовна форма захисту цивільних прав є основною формою їх захисту в суді і в ЦК України йдеться саме       про позовну давність, проте встановлені законом строки застосовуються і до       цивільно-правових вимог, які не оформляються у вигляді позову, зокрема у справах про банкрутство. 
Чинний КУзПБ введений в дію з 21.10.2019, не встановлює спеціальних норм, які регулюють застосування позовної давності у справах про банкрутство, в тому числі її застосування при розгляді кредиторських вимог до боржника. Таких норм не містить і ГК України.
Водночас частиною 1 ст. 3 ГПК України визначено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
ЦК України як основний акт цивільного законодавства не містить вичерпного переліку вимог, на які позовна давність не поширюється. Водночас оскільки позовна давність є інститутом цивільного права, вона може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 ГК України).
За змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов`язань, визначених статтею 175 ГК України.
Тому у вирішенні питання застосування позовної давності у справі про банкрутство необхідно керуватися нормами ЦК України, глава 19 «Позовна давність» якого включена до книги першої «Загальні положення», а отже, її положення поширюються не лише на договірні, а й на інші цивільні правовідносини.
У справі, що розглядається, кредитор звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом подання заяви з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство.
Тобто кредитор звернувся до суду в розумінні статті 16 ЦК України з вимогою про захист свого майнового права та інтересу.
За таких умов положення про позовну давність поширюються і на майнові вимоги кредиторів, заявлені до боржника у справі про його банкрутство.
Ураховуючи наведене, у справі про банкрутство при розгляді кредиторських грошових вимог до боржника застосовуються загальні норми цивільного законодавства про позовну давність, визначені у главі 19 “Позовна давність” ЦК України.
Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з ч. 1  ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Термін кредитування за вказаним Кредитним договором закінчився 21.02.2013.
Відповідно до п. 14.10. Кредитного договору нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли зобов`язання за цим договором повинно було бути виконано відповідною стороною.
Таким чином, за умовами п. 14.10. Кредитного договору, кредитор мав право нарахування неустойки протягом трьох років з дня, коли зобов`язння за цим договором повинно було бути виконано, тобто до 21.03.2016.
Як встановлено судом з матеріалів справи та не заперечено сторонами, останнє погашення заборгованості за вказаним Кредитним договором відбулося 25.09.2017, тобто строк позовної давності вважається таким, що перервався.
Відповідно до п. 14.11. Кредитного договору №NKN0AN00050068 від 22.02.2008 сторонами встановлено строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років. 
Кредитором заявлено позовні вимоги до боржника 19.10.2022, в той час як 5-ти річний строк позовної давності сплив 25.09.2017.
Враховуючи зазначене, а також заяву боржника про застосування до даної вимоги кредитора строку позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення вимоги кредитора в цій частині щодо нарахування пені, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого обґрунтування, а тому не приймаються колегією суддів. 
Заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором №NKN0AN00050068 від 22.02.2008 є стягнутою за судовим рішенням, отже є безспірною. 
З зазначеного витікає, що до реєстру вимог кредиторів боржника слід включити грошові вимоги АК КБ «Приватбанк» за Кредитним договором №NKN0AN00050068 від 22.02.2008, які складаються з:
- 43719,37 грн – заборгованість за кредитом;
- 134,61 грн – заборгованість по процентам;
- 88165,59 грн – пеня.
Стосовно кредиторських вимог Банку, які заявлені на підставі Договору про надання банківських послуг від 22.02.2008, колегія суддів зазначає наступне.
ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву від 22.02.2008. 
При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 2200,00 грн, який в подальшому змінювався, що зазначено у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а Боржнику надано у користування кредитну картку. 
Відповідно до п.4 заяви від 22.02.2008 базова процентна ставка за кредитним лімітом 3% на місяць на залишок заборгованості.
Підписавши заяву, боржник приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг».
ОСОБА_1 22.02.2008 отримав кредитну картку Універсальна № НОМЕР_2 . 
Як заявлено АТ КБ «ПриватБанк» та визнається Боржником, заборгованість по тілу кредиту становить 2115,41 грн. 
22.01.2009 Боржником було здійснено останній платіж по процентам. 
Банк просить суд визнати та включити до реєстру вимог боржника грошові вимоги за Договором про надання банківських послуг від 22.02.2008 за період з 23.01.2009 по 13.09.2022 в загальній сумі 12489,14 грн, з яких: сума заборгованості 2115,41 грн;  проценти за період з 23.01.2009 по 13.09.2022 в сумі 10373,73 грн. 
Як вбачається з матеріалів справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Боржнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Боржник в процесі користування кредитним рахунком не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором та випискою по рахунку. 
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до змісту ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Звертаючись до суду з заявою про визнання кредиторських вимог кредитор надав до суду Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, заяву на відкриття рахунку, довідку про розміри встановлених кредитних лімітів, виписку по рахунку станом на 13.09.2022 та розрахунок заборгованості за договором від 22.02.2008 станом на 31.08.2022.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України       “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”. 
Згідно з положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
При цьому, відповідно до ст. 336 розділу І Переліку типових документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. №578/5, банківська виписка має статус первинного документу.
Таким чином, з наданої позивачем виписки по рахунку вбачається наявність дебетового сальдо на поточному рахунку відповідача, на якому обліковується прострочена заборгованість за кредитом та відсутність його погашень.
Отже, з огляду на наявну у справі банківську виписку по рахунку, довідку про розміри встановлених кредитних лімітів, а також встановлені обставини справи щодо наявної заборгованості останньої у розмірі 2115,41 грн., колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог кредитора в частині визнання та включення до реєстру вимог кредиторів боржника вимог за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 2115,41 грн та заборгованості за відсотками за період з 23.01.2009 по 13.09.2022 в сумі 10373,73 грн.
Водночас, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції про застосування строку позовної давності да цих вимог Банку та приймає доводи апеляційної скарги Банку, відповідно до наступного.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Колегія суддів зазначає, що положення про позовну давність поширюються і на майнові вимоги кредиторів, заявлені до боржника у справі про його банкрутство. У справі про банкрутство при розгляді кредиторських грошових вимог до боржника застосовуються загальні норми цивільного законодавства про позовну давність, визначені у главі 19 «Позовна давність» ЦК України (п. 90, 91 Постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15).
Колегією суддів не встановлено подання боржником заяви про застосування наслідків пропуску Банком строку позовної давності, стосовно кредиторських вимог, які заявлені на підставі Договору про надання банківських послуг від 22.02.2008.
Колегією суддів досліджені заперечення Боржника (том 1, а.с.61-66, том 2 а.с. 125-128), крім того, в засіданні 19.09.2023 в суді апеляційної інстанції, представник Боржника підтвердив, що останнім під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлено про сплив строку позовної давності та наслідків її застосування до кредиторських вимог Банку на підставі Договору про надання банківських послуг від 22.02.2008, лише до кредиторських вимог за Кредитним договором №NKN0AN00050068 від 22.02.2008.  
Отже, місцевий господарський суд неправомірно застосовав позовну давність до кредиторських вимог, які заявлені на підставі Договору про надання банківських послуг від 22.02.2008.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Стаття 277 ГПК України встановлює підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
1. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3)  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або  неправильне застосування норм матеріального права.
У даному випадку ухвалу було прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, в частині кредиторських вимог, які заявлені на підставі Договору про надання банківських послуг від 22.02.2008 у сумі 12  489,14 грн., а тому апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим ухвала Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2023 по справі № 915/1864/21 підлягає зміні.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2023 по справі №915/1864/21 – змінити та викласти пункти 1 та 2 ухвали в наступній редакції:
« 1. Визнати грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) у розмірі 4  831 986,39 грн, з яких: 237350,00 грн – вимоги забезпечені іпотекою майна боржника, 2 879 249,46 грн – вимоги другої черги, 1 715 386,93 грн – вимоги третьої черги.
2. Зобов`язати керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Гапіну Наталію Вікторівну включити вимоги кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в сумі 4 831 986,39 грн та витрати по сплаті судового збору за подання заяви з грошовими вимогами в сумі 4962,00 грн. до реєстру вимог кредиторів боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) у відповідності до вимог ч. 4 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства.»
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст. ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 21.09.2023.

Головуючий суддя                                                                                І.Г. Філінюк 

Суддя                                                                                                    О.Ю. Аленін  

Суддя                                                                                                    К.В. Богатир