ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/9354/23
Провадження № 22-ц/4820/1426/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В. 
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/9354/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2023 року (суддя Заворотна О.Л., повне судове рішення складено 22 травня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 зазначала, що від шлюбу із відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який проживає разом із матір`ю. У зв`язку із доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка не має змоги працювати та утримувати себе, а тому просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та аліменти на утримання позивачки у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18.04.2023 і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що подана позовна заява не містить доводів про те, що він ухиляється від утримання дитини та (або) не надає матеріальної допомоги позивачці на утримання дитини; до позовної заяви не було долучено доказів, які підтверджують перебування позивачки у шлюбі із відповідачем та народження нею під час шлюбу дитини. Також апелянт посилається на те, що до рішення суду внесено недостовірні відомості про те, що у позовній заяві вказано про проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі і про те, що відповідач ухиляється від утримання дитини та позивачки. Оскільки у ОСОБА_1 не було підстав спростовувати обставини, про які позивачка не зазначала як підставу позову, тому відповідні докази ним не подавалися. Крім того, апелянт вказує, що позивачка не є особою, яка безпосередньо зайнята доглядом за дитиною, оскільки фактично здійснює господарську діяльність у сфері надання косметичних послуг та є одним із засновників ТОВ «Амазонка».
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Заслухавши суддю доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України). 
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом першої інстанції вірно встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).
Згідно копії паспорту позивачки та витягу з реєстру територіальної громади від 01.12.2022 син сторін ОСОБА_3 проживає та зареєстрований разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3,5).
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі частки всіх його доходів, враховував стан здоров`я дитини, стан здоров`я відповідача, який є працездатним і має задовільний стан здоров`я, проживає з матір`ю, яка потребує стороннього догляду. Та, стягуючи з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/8 частки всіх його доходів, суд виходив із поданих позивачкою доказів, а також взяв до уваги наявність у відповідача непрацездатних членів родини.         Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 має задовільний стан здоров`я, працездатний, інших дітей на утриманні не має та в змозі сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі частки усіх його доходів щомісячно.
Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною 3-х років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріально допомогу (ч. 4 ст. 84 ЦК України).
Отже, для призначення судом утримання матері, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище матері, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу матері.
Положення ч. 1 ст. 79 СК України передбачає, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. 
Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, правильно застосував наведені вище положення СК України та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання матері дитини у розмірі 1/8 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. 
Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи. 
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 84 СК України, адже не звернув уваги на відсутність доказів, що свідчать про спроможність відповідача утримувати позивачку, не обґрунтував у судовому рішенні, на підставі яких фактичних даних дійшов висновку про те, що відповідач зможе надавати матеріальну допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Тлумачення ч. 2 ст. 91 та ч. 4 ст. 84 СК України дають змогу дійти до висновку, що особа, яка є матір`ю дитини має право на утримання від чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, в разі проживання з нею їхньої дитини.
Тобто, сімейне законодавство захищає однаковим чином право матері дитини на утримання від батька дитини до досягнення їх спільною дитиною трьох років як у випадку наявності між ними шлюбних відносин, так і у випадку їх відсутності. Обов`язковим для цього утримання є тільки факт підтвердження, що сторони є батьками дитини та проживання дитини саме з матір`ю.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом із матір`ю, що не заперечується відповідачем. І право позивачки на утримання не залежить від того, чи вона працює та від її матеріального стану. 
Разом з тим, ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки у разі проживання із нею дитини. 
А висновок №137 КНП «Центр первинної медичної допомоги Хмельницького району» від 17.03.2023, яким рекомендовано матері відповідача ОСОБА_5 соціальні послуги: догляд вдома, був врахований судом першої інстанції, як доказ при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 на її утримання. 
Разом з тим, долучені до апеляційної скарги: копія довідки ПП «Пробудження» ХОТІСЩШУ від 03.04.2023 про те, що ОСОБА_1 працює на цьому підприємстві і його оклад становить 6700 грн, та витяг з ЄДР щодо юридичної особи ТОВ «Амазонка» не приймаються до уваги апеляційним судом, адже, як вбачається із матеріалів справи, ці докази не були предметом дослідження суду першої інстанції і відповідач, подаючи апеляційну скаргу не заявляв клопотання про їх приєднання до матеріалів справи та не зазначав поважності причин ненадання таких доказів суду першої інстанції. 
А відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, що не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції належним чином не роз`яснено відповідачу його процесуальні права та обов`язки і суд не сприяв у реалізації його прав з метою встановлення рівня доходів спростовується матеріалами справи, адже відповідно до протоколу судового засідання від 22.05.2023 та звукозапису судового засідання від 22.05.2023 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області у складі судді Заворотної О.Л. по цій справі у відповідності до ст. 221 ЦПК України роз`яснено учасникам справи ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) про їхні права та обов`язки, ОСОБА_1 повідомив суд, що оголошені права і обов`язки йому зрозумілі і будь яких клопотань учасники справи не заявляли.
Також, звукозаписом судового засідання від 22.05.2023 спростовуються посилання апелянта на те, що судом внесено недостовірні відомості до судового рішення в частині викладення підстав позову щодо перебування сторін у зареєстрованому (не зареєстрованому) шлюбі, адже під час розгляду справи судом з`ясовано факт народження у незареєстрованому шлюбі сторін малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ці обставини учасниками справи визнавалися і відповідачем не спростовані. 
З огляду на наведене, зважаючи на обґрунтованість позовних вимог та відсутності належних і допустимих доказів, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки, з якою проживає дитина сторін, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/8 частки від усіх його доходів щомісячно до досягнення їх дитиною трирічного віку.
Також, враховуючи, що сплата аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обов`язком відповідача, як батька та врахувавши хворобу матері відповідача і відсутність доказів, що саме відповідач має на утриманні ОСОБА_5 , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі частки від всіх його доходів щомісячно до досягнення сином повноліття.
З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а зводяться до тлумачення відповідачем норм матеріального права на власну користь та до незгоди апелянта із оцінкою доказів судом першої інстанції.
Апеляційний суд констатує, що перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. 
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено. 
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 03 серпня 2023 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай