ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 вересня 2023 року           справа №200/4189/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д. ,  Сіваченка І.В. , секретаря судового засідання Азарової К.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Скоробогатько В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 р.  у справі  № 200/4189/22 (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до МОУ Покровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки перший відділ про  визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

                                                              ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до МОУ Покровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки перший відділ  (далі – відповідач), в якому просив суд: визнати протиправними дії МОУ Покровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки перший відділ щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації та відправлення у військову частину НОМЕР_1 ; зобов`язати відповідача МОУ Покровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки перший відділ звільнити позивача з військової служби в запас, призваного під час мобілізації, шляхом внесення відповідного запису у тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року , прийнятим в порядку спрощеного провадження,  відмовлено у задоволенні позову.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 07.03.2022 позивачу було вручено мобілізаційне розпорядження. 
Прибувши на виклик 07.03.2022 року до Покровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки першого відділу позивач повідомив і поставив до відома посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , що він військову службу раніше не проходив, відповідно до  військово - лікарської комісії від 22.08.2017 року, позивач був визнаний непридатним до проходження військової служби в мирний час і обмежено придатним у воєнний час у відповідності до ст. 62 «в» Наказу МО України № 402 від 2008 року і підлягав повторному медичному пересвідченню у 2022 році. Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 не було позивачу запропоновано пройти повторне медичне пересвідчення, якому він підлягав на час вручення мобілізаційного розпорядження.
Також відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: визнані в установленому порядку особами з інвалідністю відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово- лікарської комісії).
Відповідно до абз. 3 частини 2 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно - технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно - технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки;
На підставі вищезазначеного позивач надав всі необхідні документи на підтвердження викладених обставин, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 17.12.2018 року; копію трудової книжки із записом зазначення посади і місця роботи позивача, а саме позивач працює вчителем історії та права в Добропільськом навчально - виховном комплексі «ЗОШ І-ІІІ ст. № 3» з повним тижневим навантаженням 18 годин.
Після перевірки наданих позивачем документів та доказів, посадові особи Покровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки першого відділу без заведення особової справи (картки) позивача, без направлення та проведення повторного медичного пересвідчення, без висновку ВЛК, без визнання придатності/непридатності чи обмеженої придатності до військової служби, позивача було відправлено для проходження військової служби до військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України НОМЕР_1 та надано письмове повідомлення від 07.03.2022 року до керівника Добропільського НВК № 3, щодо призиву позивача за мобілізацією.
У квітні 2022 року позивач звертався з відповідним рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , з приводу звільнення його з лав Збройних Сил України, проте не отримав вмотивованої і обґрунтованої відповіді на свої звернення.
У липні 2022 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача, щодо надання роз`яснення причини не законної мобілізації та про надання наказу про зарахування позивача до списків особового складу військової частини, просив вжити заходи щодо видачі наказу та про ознайомлення з наказом по особовому складу, виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , також оформити позивачеві відстрочку від призову під час мобілізації у воєнний час. Проте не отримав вмотивованої і обґрунтованої відповіді на свої звернення.
Позивач вважає, що відповідач незаконно призвав позивача на військову службу, оскільки згідно ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23.02.22 року, РТЦК та СП не наділені повноваженнями відносно видання наказів по особовому складу військових частин.
Відповідач не надав суду першої інстанції доказів, а саме витягу з наказу начальника Покровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки першого відділу "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" в частині призову та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби як військовозобов`язаного, зокрема солдата ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .
При цьому, МОУ Покровським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, суду не надало:  особову справу ОСОБА_1 , оскільки особова справа на позивача не була заведена, так як це не передбачено законодавством по причині того, що останній раніше не проходив службу в ЗСУ за контрактом. Проте військовий облік ведеться. 
Позивач, відповідно до довідки від 21.07.2022 року № 665, працює вчителем історії та права в Добропільському навчально - виховному комплексі «ЗОШ І-ІІІ ст.. № 3 - дошкільний навчальний заклад». 
Предметом позовних вимог були неправомірні дії відповідача в частині позовних вимог, щодо незаконної мобілізації позивача з порушенням вимог абз. 3 ч. 1 та абз. 3 ч. 2 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", а не в порушення абз. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційнй підготовку і мобілізацію». Тому суд при винесені рішення помилково застосував до позивача підставу того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності у відповідача інформації про те, що позивач не підлягав призову на військову службу, хоча відповідачем було 07.03.2022 року надано повідомлення до Добропільського НВК № 3, щодо призиву ОСОБА_1 за мобілізацією. Виходячи з викладеного відповідач володів інформацією, що позивач є педагогічним працівником.
Суд першої інстанції не врахував приписи Додатку № 1 «Правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних» до Порядку № 921, та їх виконання позивачем, а саме, що : позивач перебував на військовому обліку за місцем свого проживання та реєстрації, не змінював місця фактичного проживання (перебування) з моменту оголошення мобілізації і не виїжджав з місця проживання,  не змінював свого сімейного стану, стану здоров`я, місця роботи і посади,  своєчасно подавав документи до Покровського РТЦК та СП, про що свідчить запис у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_2 і позивач підлягав повторному пересвідченню у 2022 році, відповідачем пересвідчення не було проведено під час вручення мобілізаційного розпорядження від 07.03.2022 року та під час його мобілізації. Відповідно до повідомлення підписаного ТВО начальника першого відділу Покровського РТЦК та СП майором ОСОБА_2 , відповідач в повній інформації володів про місце роботи і посаду позивача.
Суд першої інстанції встановив, що роботодавцем позивача також не надавались відомості та необхідна інформації уповноваженим органам для планування і здійснення мобілізаційних заходів. Виходячи з цієї підстави позивача права теж були порушенні.
Отже, позивач не порушував правил військового обліку і виконував правила військового обліку, вчасно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проігнорував виклик до РТЦК та СП, не переховувався і відповідач в повному обсязі володів інформацією щодо позивача. 
Відповідач не адресував свого повідомлення від 07.03.2023 року, щодо призову ОСОБА_1 за мобілізацією на невідому адресу, а конкретно зазначив у своєму повідомленні «Керівнику підприємства (установи) Добропільський НВК №3».
Таким чином, відповідно до вимог статті 23 Закону №3543-XII позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Однак, ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Судом першої інстанції не було досліджено та встановлено, що Покровським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки першого відділу не було належним чином з`ясовано, що позивач, як педагогічний працівник, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, та, що позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов не вірних висновків, а саме що рішення про мобілізацію та призов є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби, обставини викладені позивачем в позовній заяві мали місце в період наданої позивачу відстрочки від призову та мобілізації, і тому на час перегляду справи, правового значення не мають. Проте, звільнення позивача зі служби та відстрочки від мобілізації не позбавляє відповідача (територіальний центр комплектування) з дотриманням вимог законодавства, в разі необхідності, повторно вирішити питання щодо його призову;
Рішення про призов та про призначення до військової частини, вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.
Так звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюються виключно з підстав передбачених ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у позивача відсутні підстави для звільнення відповідно до ст. 26 Закону України « Про військовий обов`язок та військову службу» і позивач не оскаржував неправомірні дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо його не звільнення, а позивач оскаржував неправомірні дії посадових осіб, які всупереч Закону України незаконно призвали та мобілізували до військової частини НОМЕР_1 .
Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідач зазначає, зокрема, що відповідно до висновку ВЛК позивач обмежно придатний у воєнний час, скарг щодо стану здоров`я або інших причин неможливості проходження військової служби не заявляв. Позивача та його брата було призвано за мобілізацією до лав Збройних Сил України та  в подальшому відправлено для проходження військової служби до Військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України НОМЕР_1 . Щодо позивача та його брата порушено кримінальне провадження та внесено до ЄРДР за ч.5 ст. 407 КК України. Відповідно до пояснень матері позивача, остання зазначила зокрема, що він забажав піти до військово служби через те що призвали молодшого сина. 
Від позивача надійшли письмові пояснення в якому зазначив, що направлення на проходження ВЛК не надалося і військово - лікарську комісію  не проходив, останній раз проходив лікарську комісію в серпні 2017 року, під час влаштування на роботу. Цей факт підтверджує тимчасове посвідчення у якому зазначено, що повторне медичне пересвідчення повинне було відбутися у 2022 році, а військовозобов`язані проходять ВЛК один раз на п`ять років.
Після  отримання інформації, що вчителі закладів загальної середньої освіти які працюють на 0.75 ставки, мають право на відстрочку від мобілізації, позивач відразу звернувся до командування частини з усіма документами які надавав у ТЦК, відповіді на звернення не було. У подальшому подавав скарги до Міністерства оборони України в телефонному режимі, відповідь була одна: « Це порушення мобілізації, але ми допомогти не можемо, тому що ТЦК та СП нам не підпорядковані, вони підпорядковані визначеним оперативним командуванням». Також у подальшому звертався зі скаргою до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », без результатів.
Позивач та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.
Представник відповідача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 17.12.2018 визнаний непридатним до проходження військової служби в мирний час і обмежено придатним у воєнний час.
Відповідно до записів трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 28.08.2017, 28.08.2017 був прийнятий вчителем історії та права в Добропільський навчально-виховний комплекс “ЗОШ І-ІІІ ст. № 3 – дошкільний навчальний заклад” до закінчення навчального року (наказ № 498-к 23.08.2017);  01.06.2018 переведений на постійне місце роботи вчителем історії та права з неповним тижневим навантаженням (наказ № 326-к від 31.05.2018)
07.03.2022 позивач був призваний відповідачем на військову службу під час мобілізації.
Згідно з довідкою від 21.07.2022 №665 Відділу освіти Добропільської міської ради встановлено, що позивач 23.08.2017 був прийнятий вчителем історії та права в Добропільський навчально-виховний комплекс “ЗОШ І-ІІІ ст. № 3 – дошкільний навчальний заклад” з повним тижневим навантаженням 18 годин. Що також відображено у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 28.08.2017.
Листом від 06.03.2023 №03/045т-10/01/02 Добропільська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області надала лист відділу освіти  Добропільської міської ради  від 03.03.2023 №220. В листі зазначено, що відомості стосовно позивача з метою його бронювання, не надавались. 
Згідно з відомостями викладеними в листі начальника першого відділу Покровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 23.02.2023 № 447, позивач був призваний 07.03.2022 відповідно до Указу Президента України “Про загальну мобілізацію” від 24.02.2022 за мобілізацією до лав Збройних Сил України. Перед відправкою до лав Збройних Сил України вивчалась його особистість (бажання проходити військову службу, придатність до військової служби у воєнний час), в ході чого було з`ясовано, що позивач патріотично налаштований, виявляв бажання проходити службу і приймати участь у захисті України від Російської агресії, в лавах ЗСУ, окрім того висловлював бажання проходити  військову службу саме разом зі своїм рідним братом. Зважаючи на побажання позивача, відсутність причин які унеможливили би проходження військової служби, його разом з братом був призваний за мобілізацією до лав ЗСУ, та в подальшому відправлено для проходження військової служби до військової частини Сил територіальної оборони ЗСУ – НОМЕР_1 . Особова справа на позивача не була заведена, так як це не передбачено законодавством по причині того, що останній раніше не проходив службу в ЗСУ за контрактом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на досліджені судом обставини справи відсутні будь-які докази щодо наявності у відповідача інформації про те, що позивач не підлягав призову на військову службу. Право позивача не бути призваним (не підлягати призову) на військову службу під час мобілізації кореспондує його обов`язок з дотримання правил військового обліку. Тобто позивач повинен був особисто повідомити ОМТЦК СП про місце своєї роботи і посаду, та надати документи, що підтверджують його право не бути призваним під час мобілізації. Внаслідок їх недотримання відповідач був позбавлений можливості з`ясувати наявність у позивача відповідного права не бути призваним.
Також суд зазначив, що рішення про мобілізацію та призов є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби. Після видання наказу виникли нові правовідносини  проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232 та Положенням №1153/2008.  Рішення про призов та про призначення до військової частини, вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з частиною 3 статті 1 Закону №2232 військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 1 Закону №2232 громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до частини 3 статті 37 Закону №2232 призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (військова служба) в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Також указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі – Закон № 3543-XII).
Згідно зі статтею 1 Закону № 3543-XII: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Частиною 2 статті 4 Закону № 3543-XII передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону № 3543-XII (в редакції, чинній на час призову позивача на військову службу у зв`язку з мобілізацією).
Так, згідно з частинами 1 та 3-5 статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до пункту 7 цього Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
Згідно з пунктом 12 цього Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).
Отже, вказана стаття встановлює, право військовозобов`язаного  не бути призваним  на військову службу, якщо ця особа визнана відповідно до  висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатною до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців.
Також, відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 23 Закону №3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.
Статтею 1 Закону України "Про повну загальну середню освіту"   визначено, що заклад освіти, що забезпечує здобуття повної загальної середньої освіти (далі - заклад освіти), - заклад загальної середньої освіти або заклад професійної (професійно-технічної), фахової передвищої чи вищої освіти, що провадить освітню діяльність на певному рівні (рівнях) повної загальної середньої освіти.
Враховуючи наведене, колегія суддів зауважує, що обов`язковою умовою для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в умовах особливого періоду для вказаних осіб є їхня зайнятість за основним місцем роботи у цих закладах не менш як на 0,75 ставки.
Позивач, добровільно з`явився 07.03.2022 до відповідача з метою проходження військової служби. Цього ж дня був визнаний придатним до військової служби та призван на військову службу за мобілізацією під час військового стану та відправлено у розпорядження командира Військової частини. Доказів незгоди позивача (заяви, рапорти тощо) під час проведення відповідачем мобілізаційних дій, не надано. 
Відповідно до записів трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 28.08.2017, 28.08.2017 він був прийнятий вчителем історії та права в Добропільський навчально-виховний комплекс “ЗОШ І-ІІІ ст. № 3 – дошкільний навчальний заклад” до закінчення навчального року (наказ № 498-к 23.08.2017);  01.06.2018 переведений на постійне місце роботи вчителем історії та права з неповним тижневим навантаженням (наказ № 326-к від 31.05.2018) 
Як зазначалось, з записів у трудовій книжці вбачається, що позивач працював з неповним тижневим навантаженням, разом с тим не містить інформацію про його зайнятість за основним місцем роботи не менш як 0,75 ставки.
Отже, з записів у трудовій книжці вбачається, що позивач працював з неповним тижневим навантаженням.
Як вбачається з листа від 06.03.2023 №03/045т-10/01/02 Добропільська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області надала лист відділу освіти  Добропільської міської ради  від 03.03.2023 №220, в якому зазначено, що відомості стосовно позивача з метою його бронювання, не надавались. 
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 11 ст. 38 Закону №2232 призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Також, постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних.
За п.22 якого, призовники і військовозобов`язані, а також посадові особи, винні в порушенні вимог цього Порядку і Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - Правила військового обліку) (додаток 1), несуть відповідальність згідно із законом.
Додатком 1 до Порядку визначені Правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних.
За п.1 Правил, призовники і військовозобов`язані повинні:
-перебувати на військовому обліку за місцем проживання у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ), за місцем роботи (навчання) на підприємствах, в установах, організаціях, виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, а також у разі тимчасового вибуття за межі України за місцем консульського обліку в дипломатичних установах України;
-прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ) на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ)), для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних;
-не змінювати місце фактичного проживання (перебування) з моменту оголошення мобілізації, а у воєнний час не виїжджати з місця проживання без дозволу керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідних керівників СБУ або Служби зовнішньої розвідки;
-проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки;
-проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
-особисто у семиденний строк прибувати до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ) з паспортом громадянина України і військово-обліковими документами для зняття з військового обліку в разі вибуття в іншу місцевість до нового місця проживання, у службові відрядження, на навчання, у відпустку чи на лікування (строком понад три місяці за межі України), у разі зміни місця проживання в межах міста з переїздом на територію іншого адміністративного району;
-особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади;
-негайно повідомляти районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки (органам СБУ) за місцем військового обліку про втрату військово-облікового документа;
-подавати щороку до 1 жовтня до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки документи, що підтверджують право призовників на відстрочку від призову на строкову військову службу.
Таким чином, на позивача, як на військовозобов`язаного, на момент виникнення спірних правовідносин, було покладено обов`язок повідомляти відповідний орган, де він перебував на військовому обліку, зокрема про його місце роботи і посаду. 
Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що під час проведення мобілізаційних процедур, позивачем до відповідача надавалися будь-які документи на підтвердження того, що він працює педагогічним працівником закладу освіти та його зайнятість за основним місцем роботи у цьому закладі становить не менш як 0,75 ставки. 
Згідно з довідкою від 21.07.2022 №665 Відділу освіти Добропільської міської ради встановлено, що позивач 23.08.2017 був прийнятий вчителем історії та права в Добропільський навчально-виховний комплекс “ЗОШ І-ІІІ ст. № 3 – дошкільний навчальний заклад” з повним тижневим навантаженням 18 годин. 
Разом з цим, суд звертає увагу на те, що зазначена довідка Відділу освіти Добропільської міської ради була видана лише 21.07.2022, тоді як позивача було призвано на військову службу 07.03.2022. 
Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин, така довідка взагалі не існувала та не могла бути надана відповідачу.
Крім того, як зазначалось, з записів у трудовій книжці вбачається, що позивач працював з неповним тижневим навантаженням, тобто не містить інформацію про зайнятість за основним місцем роботи не менш як 0,75 ставки.
Також, матеріали справи не містять документального підтвердження визнання позивача тимчасово непридатними до військової служби на час його призову або після. Також не містить доказів повідомлення відповідача про вказані обставини.
Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 17.12.2018 позивач визнаний, зокрема, обмежено придатним у воєнний час.
Суд зазначає, що обмежена придатність не є тотожною тимчасової непридатності.
Отже, положення абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII на позивача не розповсюджуються. 
Таким чином, позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про порушення відповідачем  на час його призиву порядку мобілізації військовозобов`язаного чи безпідставної відмови у наданні йому відстрочки від призову у порядку, визначеному статтею 23 Закону №3543-XII.
Посилання позивача, як на підставу для задоволення позову, на не направленням його відповідачем на проходження ВЛК під час призову в добровільному порядку на військову службу у березні 2022 року колегія суддів вважає неприйнятними виходячи з наступного.
Так, відповідно до частини 13 статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (абзац 3 статті 5 Закону № 3543-XII).
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи затверджено Положення №402.
Відповідно до п. 1.1 розділу 1 Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з п. 1.1. розділу 2 Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Приписами пункту 1.5 розділу 2 Положення № 402 визначено, у воєнний час військовослужбовці, військовозобов`язані, працівники Збройних Сил України, крім ВЛК, зазначених у пункті 1.4 розділу II Положення, проходять медичний огляд також у ВЛК евакуаційних пунктів, госпітальних баз.
Разом з цим, нормами Положення № 402 не передбачено в якості обов`язкової умови для призову осіб на військову службу у добровільному порядку проходження ними медичного огляду в установленому законом порядку.
З пояснень наданих відповідачем, які не спростовувані позивачем належними доказами, позивач 07.03.2022 виявляв бажання проходити службу і приймати участь у захисті України від Російської агресії, в лавах ЗСУ. 
Отже, позивача було призвано у добровільному порядку на військову службу, мобілізаційне розпорядження не виносилося.
При цьому, у квітні 2022 року позивач звертався з відповідним рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , з приводу звільнення його з лав Збройних Сил України, та у  липні 2022 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача, щодо надання роз`яснення йому причини не законної мобілізації та про надання наказу про зарахування позивача до списків особового складу військової частини, просив вжити заходи щодо видачі наказу та про ознайомлення з наказом по особовому складу та  виключити його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , також оформити  відстрочку від призову під час мобілізації у воєнний час. 
Зазначені звернення зумовлені абзацом 3 частини 2 статті 23 Закону №3543-XII.
Тобто позивач звернувся вже після направлення його на проходження військової служби до Військової частини у відповідності до Закону №3543- XII та таке звернення не було зумовлене не проходженням ним медичного огляду.
Також, як зазначалось, позивач визнаний обмежено придатним у воєнний час, та не визнавався тимчасово непридатними до військової служби до призиву або після.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача МОУ Покровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки перший відділ звільнити позивача з військової служби в запас, призваного під час мобілізації, шляхом внесення відповідного запису у тимчасове посвідчення військовозобов`язаного,  колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону №2232 щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Статтею 23 Закону №3543-XII передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних.
Як свідчать матеріали справи та не спростовується сторонами позивача наданий час зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення відповідно до Указу Президента України» від 24.02.2022 №69/2022.
Отже, позивач з 07.03.2022 почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації та набув статусу військовослужбовця.
При цьому, підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період визначені частиною 4 статті 26 Закону №2232. 
Зокрема, під час дії воєнного стану, законодавством визначено наступний перелік підстав: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку; в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Встановлений законодавцем в ч. 4 ст. 26 Закону №2232 перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, в умовах дії воєнного стану є вичерпним. При цьому, ні Законом №2232, ні іншими нормативно-правовим актом, в тому числі Законом №3543-XII, не передбачений порядок звільнення з військової служби військовослужбовця, який не підлягав призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Системний і буквальний способи тлумачення наведених норм дають cуду підстави для висновку про те, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та звільнення з військової служби під час мобілізації є різними поняттями і ґрунтуються на положеннях різних інститутів військового права.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 травня 2023 року справа № 260/1851/22.
Тому, навіть за встановлення факту відсутності підстав для призиву  військово зобов`язаної особи після її призову на військову службу, не може розглядатися як поважна причина для її звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Разом з цим, суд вважає за доцільне зазначити, що у пункті «б» частини 8 статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.
Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку, що з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до прийняття рішення про демобілізацію звільнення військовослужбовця з військової служби за станом здоров`я здійснюється відповідно до підпункту "б" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби лише за умови, якщо військовослужбовець не висловили бажання продовжувати військову службу.
Отже, позивач має право у разі наявності підстав передбачених у пункті «б» частини 8 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звернутись до ВЧ з відповідним рапортом щодо звільнення.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
З огляду на результати апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 р.  у справі  № 200/4189/22 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5  ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 20 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                                   Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                     І.Д. Компанієць 

                                                                                             І.В. Сіваченко