ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" вересня 2023 р.                               Справа№ 924/659/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Корсака В.А. 
 
при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджигазтрейд"
на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023
у справі № 924/659/22 (суддя: Васянович А.В.)
за позовом керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі:
1) Волочиської міської ради,
2) Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджигазтрейд",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Західного офісу Державної аудиторської служби,
про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 22 215 грн. 16 коп.

ВСТАНОВИВ:
Керівник Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волочиської міської ради та Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджигазтрейд" про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 03.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 23.12.2020 №19-ЕТГ-21/Е, укладеної між Відділом освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради та ТОВ "Енерджигазтрейд", а також стягнення з ТОВ "Енерджигазтрейд" на користь Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради коштів в сумі 22 215,16 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внесення спірною додатковою угодою змін до договору про постачання електричної енергії споживачу від 23.12.2020 №19-ЕТГ-21/Е вчинено з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку з чим ця угода підлягає визнанню недійсною, а надмірно сплачені кошти - поверненню до бюджету.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 12.09.2022 відкрито провадження у справі № 924/659/22, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Крім того, цією ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Західний офіс Державної аудиторської служби.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 03.11.2022 справу №924/659/22 передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд до Господарського суду Черкаської області.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 06.12.2022 справу №924/659/22 прийнято до провадження; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023 у справі № 924/659/22 позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду № 3 від 03.09.2021 до договору від 23.12.2020 № 19-ЕТГ-21/Е, укладену між ТОВ "Енерджигазтрейд" та Відділом освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради. Стягнуто з ТОВ "Енерджигазтрейд" на користь Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради грошових коштів у розмірі 22 215,16 грн. Стягнуто з ТОВ "Енерджигазтрейд" на користь Хмельницької обласної прокуратури 4 962,00 грн. судового збору.
Приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурором подано позов в особі Волочиської міської ради та Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради, у зв`язку з невиконанням ними своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави в суді. Також, суд першої інстанції, встановивши наявність фактичних обставин, з якими Закон пов`язує визнання додаткової угоди № 3 від 03.09.2021 до договору від 23.12.2020 № 19-ЕТГ-21/Е недійсною на момент її укладення, дійшов висновку, що оскаржувана додаткова угода суперечить частині 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а відтак і про наявність підстав для визнання її недійсною відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України. Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку, що отримана відповідачем оплата у сумі 22 215,16 грн. за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню на підставі частини 1 статті 670 ЦК України.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ТОВ "Енерджигазтрейд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023 у справі № 924/659/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ТОВ "Енерджигазтрейд" посилається на те, що суд першої інстанції вирішив питання про права і інтереси відповідача з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи рішення у справі, проігнорував факт коливання цін на ринку, не дослідив правову природу застосування двох окремих пунктів частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а отже наявність законних підстав для укладання спірної додаткової угоди. Вказує, що Волочиська міська рада не є стороною спірного договору, позовна заява містить вимоги про стягнення грошових коштів саме на користь Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради, а не на користь органу місцевого самоврядування, що свідчить про те, що прокурором визначено порушення прав юридичної особи публічного права, а не територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування. Вважає, що оскільки позов подано прокурором в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради, який не є суб`єктом владних повноважень, то такий позов прокуратури підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України. Стверджує, що у справі № 924/659/22 обраний позивачем спосіб захисту є неналежним. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2023 апеляційна скарга у справі № 924/659/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Енерджигазтрейд" на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023 у справі № 924/659/22; справу призначено до розгляду на 29.05.2023; витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 924/659/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.05.2023 клопотання представника ТОВ "Енерджигазтрейд" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Енерджигазтрейд" на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023 у справі № 924/659/22 призначено в режимі відеоконференції на раніше визначені дату та час - 29.05.2023 о 10 год. 00 хв.
02.05.2023 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 924/659/22 до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 905/1907/21 Великою Палатою Верховного Суду.
06.05.2023 на електронну адресу суду надійшла заява третьої особи про розгляд справи за відсутності її представника.
Матеріали справи № 924/659/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 09.05.2023.
25.05.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив виконувача обов`язків керівника Волочинської окружної прокуратури на апеляційну скаргу, в якому вказано, що позиція відповідача є необґрунтованою та не може бути підставою для скасування рішення Господарського суду Черкаської області. Так, у відзиві прокурор зазначає про наявність "виключного випадку" для звернення прокурора з даним позовом до суду з урахуванням положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Вважає, що отримана відповідачем оплата в сумі 22 215,16 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню на підставі частини 1 статті 670 ЦК України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 зупинено провадження у справі № 924/659/22 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 905/1907/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду віл 03.08.2023 провадження у справі № 924/659/22 поновлено; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Енерджигазтрейд" на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023 у справі № 924/659/22 призначено на 04.09.2023 о 10 год. 20 хв.
11.08.2023 на електронну адресу суду надійшла заява третьої особи про розгляд справи за відсутності її представника.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 клопотання представника ТОВ "Енерджигазтрейд" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Енерджигазтрейд" на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023 у справі № 924/659/22 призначено в режимі відеоконференції на раніше визначені дату та час - 04.09.2023 о 10 год. 20 хв.
29.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення відповідача за наслідками висновків, що здійснені Великою Палатою Верховного Суду у справі № 905/1907/21.
Представник відповідача в судовому засіданні 04.09.2023 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023 у справі № 924/659/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Прокурор в судовому засіданні 04.09.2023 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представники позивачів в судове засідання 04.09.2023 не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому процесуальним законодавством порядку, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Представник третьої особи в судове засідання 04.09.2023 не з`явився, проте у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі.
Також, клопотання про розгляд справи без його участі подав представник Волочиської міської ради.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивачів та третьої особи, які повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ТОВ "Енерджигазтрейд", виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у грудні 2020 року Відділом освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради на вебпорталі Уповноваженого органу опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів за № UA-2020-11-18-003511-е про закупівлю товару за кодом ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія в кількості 543 450 кВт/год та очікуваною вартістю 1 304 280,00 грн.
У відкритих торгах взяли участь два постачальника, а саме: 
- ТОВ "Електропрайм" з остаточною пропозицією 1 320 683,50 грн;
- ТОВ "Енерджигазтрейд" з остаточною пропозицією 1 304 280,00 грн.
Рішенням тендерного комітету замовника, оформленим протоколом від 07.12.2020 № 3, визначено переможцем закупівлі пропозицію ТОВ "Енерджигазтрейд", з яким прийнято рішення укласти договір закупівлі електричної енергії.
23.12.2020 між Відділом освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради (споживач) та ТОВ "Енерджигазтрейд" (постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 19-ЕТГ-21/Е, предметом якого визначено електричну енергію в кількості 543450 кВт/год на загальну суму 1 304 280,00 грн.
За умовами пунктів 2.1, 2.3 договору постачальник зобов`язався продавати споживачу з 1 січня по 31 грудня 2021 року товар код ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач - оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору.
Відповідно до пункту 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього договору.
Ціна за 1 кВт/год електричної енергії, станом на дату укладання цього договору, з урахуванням тарифу на послугу передачі, становить 2,40 грн. з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії 2,00 грн.; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії 0,40 грн.
Сума оплати за послуги з передачі електричної енергії включається в рахунок за електричну енергію.
Згідно з пунктом 5.2 договору загальна вартість всього обсягу поставки електричної енергії складає 1 304 280,00 грн., з урахуванням ПДВ - 217 380,00 грн.
Пунктом 5.3 договору встановлено, що спосіб визначення ціни електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника (додаток № 2 до договору).
Відповідно до додатку № 2 до договору Комерційна пропозиція оплата за спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді здійснюється за ціною (тарифом) визначеною договором за результатами публічної закупівлі за 1 кВт*год. (1 МВт*год.).
Пунктом 5.5 договору передбачено, що умови цього договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема:
- п.п. 5.5.2 збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
- п.п. 5.5.6 зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
- п.п. 5.5.7 зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю.
Зміна ціни за одиницю електричної енергії в сторону збільшення відбувається у разі зміни у бік збільшення перемінних тарифів на підставі відповідних постанов НКРЕКП, які встановлюють тариф на послуги з передачі електричної енергії та інші тарифи, з дня введення їх в дію.
Істотні умови договору можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовують у договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії, який враховано в структурі ціни електричної енергії, що постачається за договором, а також інших нормативів, які можливо будуть встановлені чинним законодавством України (у тому числі відповідними рішеннями НКРЕКП).
Підставою для зміни ціни є набрання чинності рішенням НКРЕКП про зміну тарифу на послуги з передачі електричної енергії або встановлення нового нормативу.
Нову (змінену) ціну сторони застосовують з дня введення в дію тарифу на послуги з передачі електричної енергії, згідно з рішенням НКРЕКП.
Згідно з пунктом 5.7 договору якщо протягом строку дії цього договору на підставі рішень суб`єктів владних повноважень буде змінено порядок державного регулювання ціни на предмет закупівлі, збільшено тарифи на послуги, або затверджено нові тарифи, внаслідок чого виконання зобов`язань, на умовах встановлених цим договором, неминуче призведе до збитків постачальника внаслідок заниження ціни предмета закупівлі по відношенню до економічно обґрунтованої ціни, сторони можуть переглянути умови цього договору щодо ціни непоставленого предмета закупівлі з метою приведення її до економічно обґрунтованого рівня.
Відповідно до пункту 5.8 договору у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку у бік збільшення, постачальник має право звернутись до споживача з відповідною пропозицією, при цьому така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ, що підтверджує збільшення ціни за одиницю товару в тих межах, на які постачальник пропонує змінити ціну товару. Документ, що підтверджує збільшення ціни товару, повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки (висновку), виданої торгово-промисловою палатою України, регіональною торгово-промисловою палатою, органами державної статистики, ДП "Держзовнішінформ", біржами та іншими уповноваженими органами та організаціями. Згідно із частиною 6 статті 67 Закону України "Про ринок електричної енергії", з урахуванням листа Мінекономрозвитку України від 14.08.2019 № 3304-04/33869-06 "Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії", сторони також можуть використовувати інформацію з вебсайту ДП "Оператор ринку" (https://www.oree.com.ua) для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку.
Водночас, перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни електричної енергії на ринку та перелік підтверджуючих документів не є вичерпним.
18.01.2021 укладено додаткову угоду № 1, якою змінено реквізити сторін.
18.02.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 2, якою збільшено ціну за 1 кВт*год. електричної енергії до 2,54 грн. з 01.02.2021 (збільшено на 5,83% від первісної ціни), а обсяг електричної енергії, що постачається зменшився до 515830,82 кВт*год.
Додаткові угоди № 1 та № 2 до договору є чинними та прокурором не оскаржуються.
03.09.2021 сторонами було укладено додаткову угоду № 3, якою з 01.09.2021 збільшено ціну за 1 кВт*год. електричної енергії до 3,12 грн. (тобто збільшено ціну на 22,83% від ціни визначеної в додатковій угоді № 2), а обсяг електричної енергії, який постачається зменшився до 499948,7622 кВт*год.
Також даною додатковою угодою сторони дійшли згоди доповнити підпункт 5.5.7 пункту 5.5, підпункт 7 пункту 13 додатку № 2 до договору новим абзацом наступного змісту:
"Зміна істотних умов договору на підставі п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" можлива також у зв`язку зі зміною біржових котирувань. У цьому випадку зміна ціни електричної енергії відбувається шляхом множення діючої ціни електричної енергії (без врахування тарифів на послуги з розподілу та передачі електричної енергії) на відсоток, що не перевищує відсоток зміни біржових котирувань показників: цінових індексів ВАSЕ та РДН в ОЕС України з даними ДП "Оператор ринку".
04.10.2021 сторонами укладено додаткову угоду № 4, якою за взаємною згодою сторін на підставі статті 651 ЦК України, сторони домовилися достроково розірвати договір - припинити його дію з 04.10.2021.
19.10.2021 на вебпорталі ProZorro опубліковано звіт про виконання договору про закупівлю №UA-2020-11-18-003511-е.
Спір у даній справі, на думку прокурора, виник у зв`язку з тим, що сторонами всупереч інтересів держави, без будь-яких належних на те підстав, в порушення норм Закону України "Про публічні закупівлі" та умов договору було укладено додаткову угоду № 3, згідно з умовами якої було зменшено обсяги електричної енергії, що планується закупити на 15882,06 кВт/год. після укладання додаткової угоди № 2 (515830,82 - 499948,75 = 15882,06), та безпідставно збільшено ціну за одиницю товару на 22,84% (з 2,54 грн. до 3,12 грн.), що в свою чергу не відповідає вимогам тендерної документації.
Тобто, прокурор звертає увагу, що замовником здійснено оплату товару за ціною значно вищою, ніж вона розраховувалась під час укладення договору та отримано менше електроенергії.
З матеріалів справи вбачається, що згідно листів Відділу освіти молоді та спорту Волочиської міської ради від 14.09.2021 № 736-3/21 та від 09.05.2022 № 194-3/22 останній вважає, що сторонами при укладенні додаткової угоди № 3 не було порушено вимог частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
23.05.2022 на адресу Волочиської міської ради за № 51-1712вих-22 та 02.08.2022 на адресу Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради за № 51-2735вих-22 прокурором було направлено повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді, із пропозицією вжити заходів представницького характеру самостійно.
Відповідно до листа Волочиської міської ради від 31.05.2022 № 819 остання у зв`язку із об`єктивними труднощами використання бюджетних коштів на період дії воєнного стану, не має можливості вжити заходи представницького характеру, та не заперечує щоб це здійснила прокуратура.
У зв`язку із викладеними обставинами прокурор звернувся до суду із даним позовом в інтересах держави в особі позивачів, просив визнати недійсною спірну додаткову угоду до договору та стягнути з відповідача на користь позивача-2 переплачені кошти в сумі 22 215,16 грн.
Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на відсутність у прокурора підстав для представництва в суді інтересів держави в особі обраних ним позивачів, відповідність спірних додаткових угод нормам чинного законодавства та відсутність правових підстав для стягнення грошових коштів.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" замовниками є органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад.
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Підстави для внесення змін до істотних умов договору про закупівлю, передбачені виключно положеннями статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Відповідно до пунктів 2 та 7 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, зокрема, крім випадків: 
- збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;
- зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
Тобто, пункт 2 частини 5 статті 41 вищенаведеного Закону допускає та регулює порядок зміни істотних умов договору про закупівлю саме у разі коливання ціни товару на ринку.
Водночас пункт 7 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" застосовується у випадках зміни встановлених згідно із законодавством споживчих цін, регульованих державою цін (тарифів), а також курсу іноземних валют, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS. При цьому такі регульовані ціни (тарифи), біржові котирування тощо повинні застосовуватися в договорі при визначенні в ньому ціни на час проведення процедури закупівлі та укладання договору.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, зокрема, що Platts - це міжнародна, глобальна уніфікована система інформаційного моніторингу за динамікою ринку та ціноутворенням у галузі добувної та паливноенергетичної промисловості. Показники Platts - це індекси, що офіційно визначені світовим інформаційним агентством Platts та є базою для використання суб`єктами господарської діяльності. ARGUS - це провідне незалежне цінове агентство, яке розраховує і публікує цінові котирування, а також аналітичні дослідження про міжнародні товарно-сировинні ринки.
Разом із тим, основні засади цінової політики і відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення регулює Закон України "Про ціни і ціноутворення" (далі - Закон № 5007-VI). Умови запровадження державних регульованих цін визначені статтею цього 12 Закону.
Відповідно до частини 1 статі 13 Закону № 5007-VI державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Як зазначалось вище, додатком до договору № 2 було встановлено, що оплата за спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді здійснюється за ціною (тарифом) визначеною договором за результатами публічної закупівлі.
Умовами договору встановлено, що ціна за 1 кВт./год. електричної енергії включає в себе тариф на послугу з передачі, а також ПДВ.
Сума оплати за послуги з передачі електричної енергії включається в рахунок за електричну енергію.
Таким чином, у випадку зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються у договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії, який враховано в структурі ціни електричної енергії, що постачається за договором, а також інших нормативів, які можливо будуть встановлені чинним законодавством України (у тому числі відповідними рішеннями НКРЕКП), зміни ставок податків (зборів) сторони вправі були, з посиланням на пункт 7 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", змінити ціну (істотну умову договору) без врахування встановлених пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" обмежень, зокрема, щодо збільшення такої ціни понад 10 відсотків.
У той же час, у разі коливання ціни товару на ринку, зокрема, в сторону збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків, сторони вправі змінити істотні умови договору пропорційно збільшенню ціни такого товару за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
При цьому місцевий господарський суд вірно зазначив, що зміна біржових котирувань на ринку в даному випадку не могла бути підставою для зміни істотних умов договору, оскільки такі котирування взагалі не застосовувалися в договорі про закупівлю у структурі визначення ціни на електроенергію при його укладанні.
Отже, сторони в договорі всупереч положенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" вказали інші підстави для внесення змін, а саме пункт 7 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд вірно встановив, що, це було зроблено сторонами для того, щоб ухилитися від 10% обмеження (бар`єру) підвищення ціни встановленого пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Також для обґрунтування підстав зміни істотних умов договору під час укладання додаткової угоди № 3, сторонами було використано як доказ цінову довідку Харківської торгово-промислової палати від 19.08.2021 № 1915/2, в якій визначена інформація про індекси BASE на РДН в ОЕС України.
Вищенаведені обставини, з урахуванням умов пункту 5.8 договору, ще раз підтверджують той факт, що підставою для зміни істотних умов договору в даному випадку було саме коливання ціни електричної енергії на ринку, а не зміни встановлених споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, оскільки в названому вище пункті договору сторонами було передбачено, що довідки (висновки), видані торгово-промисловою палатою України, регіональною торгово-промисловою палатою, органами державної статистики, ДП "Держзовнішформ", біржами та іншими уповноваженими органами та організаціями можуть бути доказами коливання ціни електричної енергії на ринку.
Водночас пункт 5.7 договору передбачав зміну істотних його умов у разі зміни порядку державного регулювання ціни на предмет закупівлі на підставі рішень суб`єктів владних повноважень, а підпункт 5.5.7 в разі зміни інших цін, зокрема, споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів), що цілком узгоджується з пунктом 7 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Однак, спірною додатковою угодою № 3 від 03.09.2021 сторонами було збільшено ціну за одиницю товару на 22,84%, що прямо суперечить положенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та є достатньою і самостійною підставою для визнання такого правочину судом недійсним.
Також вірними є доводи прокурора, що на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.
Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписаннями, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.
Як вбачається з цінової довідки Харківської торгово-промислової палати від 19.08.2021, згідно з інформацією з офіційного сайту ДП Оператор ринку (https://www.oree.com.ua) індекси ВАSЕ (період базового навантаження (постачання електричної енергії протягом 24-годинного періоду від 00:00 до 24:00)) на Електричну енергію на ринку на добу наперед (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України за 1 декаду серпня (01.08.-10.08) 2021 року відносно лютого (01.02-28.02) 2021 року становить +28, 98%.
Отже, даний доказ підтверджує лише зміну індексу ВАSЕ (біржового котирування) на +28,98%, а не зростання ринкової ціни на електроенергію.
В матеріалах справи відсутні докази того, що зміна індексу ВАSЕ у відповідному періоді вплинула на ціну електроенергії на ринку на такий самий відсоток.
Пунктом 3 частини 1 статті 31 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник відхиляє тендерну пропозицію у разі якщо переможець відмовився від підписання договору про закупівлю або укладення договору. Таким чином, учаснику відкритих торгів надається право відмовитись від підписання договору у випадку неможливості його виконання.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 927/491/19 у своїй постанові від 18.06.2021 зазначає, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.
Також, Верховним Судом у вищезазначеній постанові вказано, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.
Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі", нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.
З офіційного вебпорталу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг https://www.nerc.gov.ua/ (розділ моніторинг ринку електричної енергії Оперативний моніторинг ринку - Розрахунок ціни РДН) вбачається, що середньозважена ціна на ринку упродовж лютого-липня 2021 року коливалась наступним чином:
- лютий 2021 року середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на добу наперед РДН, становила - 1,632,56 грн/МВ*год;
- березень 2021 року середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на добу наперед РДН, становила - 1,374.25 грн/МВ*год (ціна спала порівняно з попереднім місяцем па 15,8 %);
- квітень 2021 року середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на добу наперед РДН, становила - 1,450.22 грн/МВ*год (ціна піднялась на 5,5 %);
- травень 2021 року середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на добу наперед РДН, становила - 1,018.74 грн/МВ*год (ціна спала па 29,7 %);
- червень 2021 року середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на добу наперед РДН, становила - 1,425.14 грн/МВ*год (ціна піднялась на 39,8 %);
- липень 2021 року середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на добу наперед РДН, становила - 1,444.05 грн/МВ*год (ціна піднялась на 1,3 %);
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що після укладення сторонами 18.02.2021 додаткової угоди № 2 середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на добу наперед РДН на ринку за період: з лютого 2021 року до серпня 2021 року фактично не підвищувалася.
Зміна індексу ВАSЕ (період базового навантаження (постачання електричної енергії протягом 24-годинного періоду від 00:00 до 24:00)) на Електричну енергію на ринку на добу наперед (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України не підтверджує факту зміни середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на ринку. 
У зв`язку із чим підстав для внесення змін до договору не було.
Крім того, такі дії порушують основні принципи, що передбачені статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Із наведеного слідує, що відповідач, спонукаючи другого позивача (замовника) до укладення додаткової угоди, мав на меті збільшити ціну за одиницю товару на вигідних для себе умовах всупереч умовам закупівлі.
Отже, сторонами, всупереч інтересів держави в порушення норм Закону України "Про публічні закупівлі" було укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої зменшено обсяги електричної енергії, що планується закупити на 15882,06 кВт/год (515830,82 - 499948,76 = 15882,06), та безпідставно збільшено ціну за одиницю товару на 22,84% (з 2,54 грн до 3,12 грн), що в свою чергу не відповідає вимогам тендерної документації.
За приписами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що додаткова угода № 3 від 03.09.2021, яка укладена сторонами з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, підлягає визнанню недійсною, як така, що укладена всупереч частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Доводи відповідача про те, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки враховуючи приписи статті 215 ЦК України у разі встановлення судом факту порушення сторонами договору частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" оскаржувана додаткова угода є нікчемною в розумінні Закону і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, правомірно відхилені судом першої інстанції з урахуванням положень статті 43 названого Закону.
Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним, а тому місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача стосовно того, що в даному випадку відсутній предмет спору, з цим також погоджується й колегія суддів. 
Частиною 2 статті 712 ЦК України встановлено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. 
За приписами частини 1 статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України.
Відповідно до актів приймання-передачі електричної енергії, які містяться у матеріалах справи, Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради поставлено 451309 кВт/год електричної енергії за яку перераховано відповідачу 1 158 326,31 гри, а саме:
- з моменту підписання договору від 23.12.2020 №19-ЕТГ-21/Е до укладення додаткової угоди № 2 - 73924 кВт/год електричної енергії на суму 177 417,60 гри;
- з моменту укладення додаткової угоди № 2 до укладення спірної додаткової угоди № 3 - 339083 кВт/год електричної енергії на суму 861 406,47 грн;
- після укладення спірної додаткової угоди №3 і до моменту розірвання договору - 38302 кВт/год. електричної енергії на суму 119 502,24 грн.
Оскільки додаткова угода № 3 не породжує жодних правових наслідків, то відповідач за поставлену електричну енергію у цей період повинен був отримати грошові кошти в сумі 97 287,08 грн (38 302 х 2,54 (ціна визначена за чинною додатковою угодою №2) = 97 287,08 грн).
Таким чином, згідно з умовами договору від 23.12.2020 № 19-ЕТГ-21/Е, замовником надмірно сплачено кошти на загальну суму 22 215,16 грн. (119 502, 24 - 97 287, 08 грн. - 22 215, 16).
Визнання недійсною додаткової угоди за № 3, не означає відсутність між сторонами договірних відносин в цілому, адже відносини між ними були врегульовані договором та чинними додатковими угодами, тобто зобов`язання є договірними.
За чинною додатковою угодою № 2 до договору відповідач мав поставити 515830,82 кВт/год, проте, поставив лише 451309 кВт/год, у зв`язку з чим отримана відповідачем оплата у сумі 22 215,16 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню на підставі частини 1 статті 670 ЦК України.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі зазначених ним позивачів колегія суддів зазначає таке.
Частиною 4 статті 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 3 статті 3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з частиною 3 статті 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі №915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі №553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.16) і №922/1830/19 (підпункт 7.1)).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.17) і №922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (підпункт 8.18) і №922/1830/19 (підпункт 7.3)).
У пункті 55 постанови від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015. Частина 1 цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.
Прокурором у даній справі в якості позивачів визначено Волочиську міську раду та Відділ освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради.
Стосовно позову поданого прокурором в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради слід зазначити наступне.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань організаційно-правова форма Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради - комунальна організація (установа, заклад).
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 55, частини 1 статті 63 ГК України та Закону України "Про місцеве самоврядування" комунальне підприємство, створене органом місцевого самоврядування, є господарською організацією, учасником господарських відносин, що діє на основі комунальної власності територіальної громади. Тобто Відділ освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради не здійснює владних управлінських функцій, а тому не є суб`єктом владних повноважень.
Відповідно до положення про Відділ освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради, затвердженого рішенням Волочиської міської ради від 28.12.2017 № 15-2/2015, Відділ освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради є виконавчим органом Волочиської міської ради, утворюється Волочиською міською радою, підзвітний і підконтрольний міській раді, підпорядковується виконавчому комітету міської ради, міському голові, заступнику міського голови та керуючому справами виконкому, а з питань здійснення делегованих повноважень підконтрольний відповідним органам виконавчої влади.
Відділ є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (пункт 1.4 Положення).
Зокрема, одними з основних функцій Відділу є: сприяння фінансовому забезпеченню існуючої мережі навчальних закладів та закладів спортивного спрямування (п.п. 3.3.41); внесення пропозицій щодо обсягів бюджетного фінансування навчальних закладів та установ освіти, закладів спортивного прямування, які перебувають у комунальній власності, аналіз їх використання (п.п. 3.3.42); координація формування та використання закладами та установами освіти та спорту видатків загального та спеціального фондів міського бюджету, а також коштів, залучених закладами з інших джерел (п.п. 3.3.43).
До основних завдань функцій Відділу відноситься також організація харчування дітей у навчальних закладах за рахунок бюджету громади та залучених коштів (п.п. 3.3.19 Положення).
За висновками Верховного Суду, викладеними у підпункті 6.45 постанови від 16.05.2021 у справі № 910/11847/19, правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями Бюджетного кодексу України та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок).
Відповідно до статті 22 БК України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.
Відділ освіти є виконавчим органом місцевої ради, який у розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля електричної енергії за договором), що уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету та зобов`язаний ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та публічних закупівель.
Пунктом 18 частини 1 статті 2 БК України передбачено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.
Розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього (абзац 3 пункту 7 Порядку).
Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені підпунктом 47 статті 2 БК України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів - це бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (підпункт 6.20) та від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18 (підпункт 6.22)).
Бюджетне асигнування - це повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - це будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - це повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункти 6-8 частини 1 статті 2 БК України).
Абзацами 1 та 2 пункту 5 Порядку визначено, зокрема, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
За змістом абзацу 2 пункту 43 Порядку розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що Відділ освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради у спірних правовідносинах, які виникли щодо закупівлі електричної енергії за спірним договором, діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня (див. mutatis mutandis висновки Верховного Суду, викладені у підпункті 6.49 постанови від 16.03.2021 у справі № 910/11847/19).
Водночас слід зазначити, що ТОВ "Енерджигазтрейд" є суб`єктом господарювання, а метою його діяльності як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів і одержання прибутку відповідно до частини 2 статті 3 ГК України.
Згідно з частиною 4 статті 48 БК України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини 6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
Таким чином, у відносинах щодо розрахунків з постачальником електричної енергії за договором комунальний заклад, який є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона у зобов`язальних правовідносинах. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради та необхідність залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.
Стосовно позову поданого прокурором в інтересах держави в особі Волочиської міської ради колегія суддів зазначає таке.
Звертаючись з позовом у даній справі, прокурор зазначив, зокрема, що сторони договору, всупереч інтересам держави, без будь-яких належних підстав та з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" укладали додаткову угоду № 3, згідно з умовами якої було зменшено обсяги електричної енергії, що планується закупити на 15882,06 кВт/год. після укладання додаткової угоди № 2 (515 830,82 - 499 948,75 = 15 882,06), та безпідставно збільшено ціну за одиницю товару на 22,84% (з 2,54 грн. до 3,12 грн.), що в свою чергу не відповідає вимогам тендерної документації.
Здійснивши аналіз абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (див. пункт 27 зазначеної постанови).
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, підпункті 8.19 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 та пункті 40 постанови від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини 1, 5 та 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Частинами 1 та 4 статті 61 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами 1 та 2 статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
На території міста Волочиськ Хмельницького району Хмельницької області таким органом місцевого самоврядування є Волочиська міська рада.
До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі бюджету, фінансів і цін, зокрема, віднесено фінансування видатків з місцевого бюджету в установленому законом порядку (пункт 4 частини 1 статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування").
Матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є в комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.
Зазначені прокурором у позові порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" завдають шкоди територіальній громаді в особі Волочиської міської ради у вигляді незаконних витрат бюджетних коштів, унеможливлюють їх раціональне та ефективне використання і здатне спричинити істотну шкоду інтересам Волочиської міської територіальної громади.
Волочиська міська рада як орган місцевого самоврядування, є розпорядником бюджетних коштів у розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України, що уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, водночас, зобов`язана ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави в бюджетній сфері.
Тобто, міська рада є органом, до компетенції якого віднесені повноваження контролю за використанням виділених їй бюджетних коштів, при цьому, неналежно їх реалізує.
23.05.2022 прокурор звертався до Волочиської міської ради з повідомленням № 51-1712вих-22 про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді, із пропозицією вжити заходів представницького характеру самостійно.
Волочиська міська рада, як вже зазначалось, на звернення прокурора, листом від 13 від 31.05.2022 № 819 повідомила, що у зв`язку із об`єктивними труднощами використання бюджетних коштів на період дії воєнного стану, не має можливості вжити заходи представницького характеру, та не заперечує щоб це здійснила прокуратура.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт неналежного здійснення Волочиською міською радою захисту власних інтересів, оскільки останньою не вжито належних заходів до повернення надмірно сплачених коштів, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Колегією суддів встановлено, що Волочиська міська рада є засновником Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради, затверджує обласний бюджет, з якого фінансується цей комунальний заклад, і наділена повноваженнями контролю за виконанням бюджету. Відділ підпорядкований Раді (засновнику).
Слід зазначити, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців Хмельницької області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади Хмельницької області.
Отже, оскільки засновником Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради та власником її майна є територіальна громада Хмельницької області в особі Волочиської міської ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання Відділом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, судова колегія дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. 
Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).
У контексті заявлених прокурором позовних вимог про стягнення грошових коштів на користь Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради судова колегія звертає увагу на висновки, викладені у пункті 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, де вказано, зокрема, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна відчужувачу не відновлює права позивача, то суд може застосувати іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21.
Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції.
Таким чином, у зв`язку із вказаним вище колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позову керівника Волочиської окружної прокуратури, поданого в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 22 215,16 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10.05.2011, пункт 58).
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Згідно зі статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Енерджигазтрейд" підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023 у справі № 924/659/22 скасуванню в частині задоволення позову керівника Волочиської окружної прокуратури, поданого в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 22 215,16 грн. 
Суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення в цій частині, яким позов керівника Волочиської окружної прокуратури, поданий в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 22 215,16 грн. підлягає залишенню без розгляду, а в іншій частині рішення, - залишенню без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджигазтрейд" на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023 у справі № 924/659/22 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023 у справі № 924/659/22 скасувати в частині задоволення позову керівника Волочиської окружної прокуратури, поданого в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Західного офісу Державної аудиторської служби, про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 22 215 грн. 16 коп.
3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов керівника Волочиської окружної прокуратури, поданий в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Волочиської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Західного офісу Державної аудиторської служби, про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 22 215 грн. 16 коп. - залишити без розгляду.
4. В іншій частині рішення Господарського суду Черкаської області від 30.03.2023 у справі № 924/659/22 залишити без змін.
5. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджигазтрейд".
6. Справу № 924/659/22 повернути до Господарського суду Черкаської області.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено 12.09.2023.

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                В.А. Корсак