14.08.23
22-ц/812/829/23

Провадження № 22-ц/812/829/23

П О С Т А Н О В А 
іменем України
14 серпня 2023 року         м. Миколаїв
справа № 2-190/2011
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Локтіонової О.В.,
із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 06 червня 2023 року під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено того ж дня, 
за заявою
ОСОБА_1  про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заявник зазначала, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2014 року, з неї стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11235678000 від 22 жовтня 2007 року у розмірі 93373,38 доларів США, що еквівалентно 718975,01 грн, судовий збір у розмірі 5829,20 грн. та витрати на ІТЗ у розмірі 30,00 грн.
Ухвалою суду від 05 квітня 2017 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа виданого по справі № 2-190/2011, з ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» на ТОВ «Фінансова компанія «Позика». 
Посилаючись на те, що станом на 01 вересня 2021 року нею повною мірою виконано зобов`язання за кредитним договором, іпотечне майно добровільно передано в рахунок погашення заборгованості, новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Позика» не має до неї будь-яких фінансових та майнових претензій, просила суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. 

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки припинення обов`язку боржника ОСОБА_5 відбулося після початку примусового виконання судового рішення, вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним та фактичним виконанням судового рішення, суд вважає відсутніми правові підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у розумінні вимог статті 432 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду є помилковими, оскільки суперечать положенням частини 2 статті 432 ЦПК України. 
Суд не врахував, що обов`язок боржниці щодо сплати заборгованості, зазначеної у виконавчому документі, був припинений внаслідок домовленості з кредитором (стягувачем) шляхом добровільної передачі іпотечного майна в рахунок боргу. Оскільки її обов`язок, як боржника за кредитним договором та виконавчим документом, відсутній повністю у зв`язку з його добровільним виконанням, тому і виконавчий лист мав бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню.
Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом від учасників справи до апеляційного суду не надійшов.
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились. Вони повідомлені про час і місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованими поштовими відправленнями та заявою представника заявника про розгляд справи за відсутності його та ОСОБА_1 (т.3 а.с.234,235, 238-239). Клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило. За такого, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2007 року ОСОБА_6 (в подальшому ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ) уклала з АКІБ (згодом перейменоване у ПАТ) «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту №11235678000, за яким банк надав їй кредит у розмірі 91000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 22 жовтня 2022 року.
В забезпечення виконання зобов`язань, того ж дня між банком та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, предметом якого було право на земельну ділянку площею 0,1500 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.21-24).

Справа розглядається судами неодноразово.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11235678000 від 22 жовтня 2007 року, в сумі 93 373 (дев`яносто три тисячі триста сімдесят три) доларів США 38 центів, що еквівалентно 718 975 (сімсот вісімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 01 коп., що складається з: 88 881 дол. США 22 центи, що еквівалентно 684 385,39 грн. – кредитна заборгованість; 4362 дол. США 77 центів, що еквівалентно 33 593,33 грн. – заборгованість по процентам; 129 дол. США 39 центів, що еквівалентно 996,29 грн. - пеня за прострочення сплати тіла кредиту та процентів. Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати: 5829,20 грн, судовий збір та витрати на ІТЗ у розмірі 30,00 грн (т.2 а.с.51-52).
На виконання зазначеного рішення, 30 січня 2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист по справі (т.3 а.с.163) 
Постановою головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження від 30 червня 2020 року, виконавче провадження № 46521384 з примусового виконання виконавчого листа №2/489/1200/14, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва від 30 січня 2015 року закінчено на підставі постанови Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, яким скасовано рішення суду (т.3 а.с.162). 
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2014 року залишено без змін (т.2 а.с.95-96).
Згідно відомостей, долучених до заяви, вбачається, що ОСОБА_2 реєструвала шлюб та змінювала прізвище, зокрема, на « ОСОБА_4 , ОСОБА_7 » (т.3 а.с.181-185).
02 грудня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» укладено договір факторингу № 50/1, відповідно до якого товариство набуло право вимоги до ОСОБА_8 зокрема за договором про надання споживчого кредиту №11235678000 від 22 жовтня 2007 року. 
12 грудня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладено договір факторингу № 50/1-1, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Позика» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_8 , зокрема за договором про надання споживчого кредиту №11235678000 від 22 жовтня 2007 року
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2017 року замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2/489/1200/14, виданим на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінактив" на Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Позика" (т.2 а.с.129).
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2017 року, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2017 року, змінено, зазначивши стороною виконавчого провадження, що змінюється, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» замість Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив». В іншій частині ухвалу залишено без змін (т.2 а.с.163-164).
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2018 року, заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Скасовано рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено ( т.2 а.с.219-220).
Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2018 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення. У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами відмовлено та залишено дане судове рішення в силі (т.3 а.с.53-57). 
Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року постанову апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2018 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції ( т.3 а.с.110-113).
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2018 року скасовано, по справі ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
Позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11235678000 від 22 жовтня 2007 року, яка складається із основного боргу – 88881 доларів США 22 центи, що еквівалентно 2467769,30 грн; заборгованості по процентам – 4362 доларів США 77 центів, що еквівалентно 121131,44 грн; пені – 3592,49 грн. та судові витрати 8379,20 грн судового збору, 30,00 грн витрат на ІТЗ за розгляд справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (т.3 а.с. 138-140) .
На виконання вказаного судового рішення, 06 лютого 2020 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 8/489/1/18 (т.3 а.с.166)
Згідно довідки ТОВ «ФК «Позика» від 01 вересня 2021 року, вих. № ФКП, станом на 01 вересня 2021 року ОСОБА_6 повною мірою виконала зобов`язання за кредитним договором №11235678000 від 22 жовтня 2007 року, добровільно передала іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості. Новий кредитор не має будь-яких фінансових та майнових претензій до ОСОБА_6 в частині виконання умов кредитного договору (т.3 а.с.186). 
Постановою головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження від 18 листопада 2021 року, виконавче провадження № 62371120 з примусового виконання виконавчого листа № 8/489/1/18 (2-190/2011), виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 06 лютого 2020 року, закінчено на підставі заяви стягувача про повне фактичне виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_8 заборгованості за кредитним договором № 11235678000 (т.3 а. с .165).
В травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий судовий розгляд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, № 60750/00, § 43).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За положеннями статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Згідно з частиною 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18).

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції, за заявою нового стягувача ТОВ «ФК «Позика» Ленінським районним судом м. Миколаєва 6 лютого 2020 року видано виконавчий лист № 8/489/1/18 (2-190/2011) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 11235678000 від 22 жовтня 2007 року, яка складається із основного боргу – 88881 доларів США 22 центи, що еквівалентно 2467769,30 грн; заборгованості по процентам – 4362 доларів США 77 центів, що еквівалентно 121131,44 грн; пені – 3592,49 грн. та судові витрати 8379,20 грн судового збору, 30,00 грн витрат на ІТЗ за розгляд справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
18 листопада 2021 року постановою державного виконавця виконавче провадження № 62371120 про примусове виконання зазначеного виконавчого листа закінчено за правилами пункту 9 частини 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі заяви стягувача ТОВ «ФК «Позика» про повне фактичне виконання цього виконавчого листа.
Отже, оскільки погашення боргу за судовим рішенням по цій справі відбулось на стадії виконавчого провадження з примусового виконання оспорюваного виконавчого листа, таке погашення заборгованості боржником ОСОБА_1 ( ОСОБА_8 ) не може вважатись добровільним в розумінні частини другої статті 432 ЦПК України, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вказаний виконавчий лист має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з добровільним виконанням нею обов`язку боржника, є необґрунтованим з наведених вище підстав. 
Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому ухвала підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2023 року – без зміни. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.
Головуючий	І.В. Лівінський	
  Судді  	  Т.Б. Кушнірова   О.В. Локтіонова	

Повне судове рішення складено 14 серпня 2023 року.