Номер провадження: 22-ц/813/2774/23 
Справа № 523/13247/20
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 - правонаступник  ОСОБА_2 ,
відповідач –  ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року у складі судді Малиновського О.М.,
встановив:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.03.2019, реєстровий номер 110, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б.; витребування від ОСОБА_3 майна-квартири АДРЕСА_1 та передання її позивачу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що державним реєстратором 04.09.2019 за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру. Така реєстрація була проведена на підставі документів, в тому числі і на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.03.2019, який було укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . На думку ОСОБА_1 , такий договір є недійсним, так як позивач не отримував жодних документів та вимог про усунення порушень щодо зобов`язання, чим порушені його конституційні права на житло. 
02.06.2021 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.06.2021 здійснено заміну позивача ОСОБА_1 на його правонаступника ОСОБА_2 .
В уточненій позовній заяві від 08.09.2021 ОСОБА_2 зазначила, що 06.08.2020 у відсутність її батька невідомі люди зламали вхідні двері та проникли до спірної квартири, викинули його речі. Вказала, що квартира була єдиним житлом її батька, яка була придбана частково за власні кошти та частково за кредитні кошти. Зазначила, що вона також проживає в спірній квартирі разом з сім`єю та після смерті батька прийняла спадщину. Послалася на те, що відповідач незаконно набула право власності на спірну квартиру. Жодних документів та вимог усунення порушення зобов`язань за кредитним договором та про укладення договорів відступлення права вимоги, позивач не отримував, докази їх направлення відповідач не надала. Просила визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.03.2019, реєстровий номер 110, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б.; витребувати від ОСОБА_3 майно-квартиру АДРЕСА_1 та визнати за апелянтом право власності на спірний об`єкт нерухомості.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року в задоволені позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про визнання договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки номер 110, виданий 15.03.2019 приватним нотаріусом Калінюк О.Б. недійсним та витребувати майно – квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 від ОСОБА_3 та визнати право власності за ОСОБА_5 .
В апеляційній скарзі зазначила, що відповідачем надано суду копію Повідомлення-вимоги від 15.03.2019, яке підписане відповідачем ОСОБА_3 , будь-яких доказів направлення ОСОБА_1 цього документу не надано. Крім того, у день направлення вимоги ОСОБА_1 – 19.03.2019 був зареєстрований Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Це свідчить про неналежне повідомлення ОСОБА_1 про вимогу виконання основного зобов`язання. Таким чином, усі інші документи, видані після порушення відповідачем вимог статті 38 Закону України «Про іпотеку» не можуть вважатися законними та такими, що відповідають законодавству України. Суд при винесені рішення цей факт не спростував, та не надав належну оцінку. Відповідачем надано суду вимогу про усунення порушення зобов`язань без номера, видавник ОСОБА_3 та із датою, яка має виправлення та дописки. Будь-яких доказів направлення ОСОБА_1 цієї вимоги відповідачем не надано. Жодних документів та вимог усунення порушення зобов`язань за кредитним договором та про укладення зазначених договорів ОСОБА_1 не отримував. Доказів про направлення йому вимоги та про те, що він її отримав, на сьогоднішній день відповідач не надав. Вважає, що при укладенні вищеназваних договорів за зазначеною адресою було допущено значні порушення законодавства України, грубо порушені конституційні права на житло, що повинно потягнути за собою їх недійсність та скасування.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначила, що на ім`я позивача було направлено повідомлення –вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 19.02.2019 року становила 489 812,14 грн., або 18 017,13 дол. США ( в тому числі суми заборгованості по тілу кредиту- 13 355,92 дол. США, суми боргу по відсоткам-3459,18 дол. США. трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання-1202,03 дол. США. 20.01.2020 року на адресу позивача направлялася вимога про звільнення приміщення, проте ні вимоги про погашення заборгованості, ні вимога про звільнення приміщення не були виконані. 
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 12.03.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/1388/3/11442 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 26 000,00 дол. США зі строком користування кредитними коштами до 11.03.2018, зі сплатою 13,5% річних.
З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 12.03.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №014/1388/3/11442/1 відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ВАТ «Ерсте Банк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
15.03.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_4 , як кредитор відступив шляхом продажу ОСОБА_3 право вимоги за кредитним договором № 014/1388/3/11442 від 12.03.2008.
15.03.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. був посвідчений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким ОСОБА_4 , як іпотекодержатель передав ОСОБА_3 , як новому іпотекодержателю право вимоги за договором іпотеки №014/1388/3/11442/1.
15.03.2019 ОСОБА_3 направила на ім`я ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором №014/1388/3/11442 на протязі тридцяти днів в загальному розмірі 489 812,14 грн., в тому числі суми заборгованості по тілу кредиту (13 355,92 дол. США), суми боргу по відсоткам (3459,18 дол. США), трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (1202,03дол. США), з попередженням, що в іншому випадку, на підставі умов договору іпотеки, спір буде вирішено шляхом позасудового врегулювання.
04.09.2019 державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сарай Д.Ю. було прийняте рішення про внесення запису щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для проведення такої реєстрації стали договір про відступлення прав вимоги від 06.06.2018, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.03.2019, договору іпотеки №014/1388/3/11442/1.
Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що оспорюваний договір відступлення права вимоги містить всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного законодавства та інших нормативно-правових актів, воля сторін правочину була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами. При цьому судом не встановлено ознак фінансування при відступленні права вимоги (факторингу) в укладеному договорі про відступлення прав вимоги від 12.03.2008. Посилання позивача про його необізнаність про укладання договору про відступлення права вимоги не є передумовою для визнання його недійсним. Посилання позивача про порушення його житлових прав під час укладання оспорюваного договору не є доведеними.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, проте вважає, що підстави відмови є іншими з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.03.2019 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.
Однак суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 , тоді як рішення у справі стосуються його прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 42, ст. 48 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
За приписами статей 4, 51 ЦПК України обов`язок визначати відповідача у справі покладається на позивача. У разі пред`явлення позову до неналежних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі. Разом з тим, суд зобов`язаний роз`яснити позивачу його право заявити позов до належного відповідача.
На стадії апеляційного перегляду справи суд позбавлений можливості заміни неналежних відповідачів, як і не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.
З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 06.10.2023

Головуючий:                                                

Судді: