ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/9206/22                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 вересня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В. 
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:
-     визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена п. 7-1 Перехідних положень Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню та передбачена п. 7-1 Перехідних положень Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено:
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена пунктом 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню та передбачена пунктом 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що з 12.02.2004 по 14.04.2016 позивач працювала на посаді вчителя англійської мови за сумісництвом. Оскільки на час досягнення пенсійного віку позивач не набула 30 років страхового стажу за вислугу років, призначити грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону немає можливості.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження. 
12 квітня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції та вказує про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області та з 26.04.2022 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».   
З наданих позивачем документів судом встановлено, що позивач, зокрема працювала в період з 15.08.1983 по 31.08.1985 вчителем у середній школі (наказ від 18.07.1983 №75), з 22.08.1990 по 11.02.2004 - заступником директора з навчально-виховної роботи ЗОШ № 12 (наказ від 20.08.1990 №90 та від 20.08.1990 №122), з 12.02.2004 по 14.04.2016 - в управлінні освіти та за сумісництвом виконувала роботу вчителя англійської мови у ЗОШ №13 та з 01.09.2016 по теперішній час - заступником директора з навчально-виховної роботи Чернігівського коледжу №11 (наказ від 31.08.2016 №117-К та від 31.08.2016 №33-К).
Як слідує з матеріалів справи позивач працювала за сумісництвом вчителем англійської мови Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №13 Чернігівської міської ради Чернігівської області та в період з 01.09.2004 по 31.05.2005 сумарна кількість навчальних годин за учбовий рік становила - 240; з 01.09.2005 по 31.05.2006 - 229 годин; з 01.09.2006 по 31.05.2007 - 264 годин; з 01.09.2007 по 31.05.2008 - 236 годин; з 01.09.2008 по 28.05.2009 - 292 години; з 01.09.2009 по 27.05.2010 - 195 годин; з 01.09.2010 по 27.05.2011 - 288 годин; з 01.09.2011 по 31.05.2012 - 264 години; з 01.09.2012 по 25.05.2013 - 256 години; з 01.09.2013 по 30.05.2014 - 264 години; з 01.09.2014 по 29.05.2015 - 226 годин. Педагогічне навантаження за вказаний період (учбовий рік) позивач мала більше 0,25 ставки.
27.10.2022 позивач звернулася до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою щодо виплати їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.15-16).
Однак, листом від 28.11.2022 №9905-8654/Д-02/8-2500/22 ГУПФУ в Чернігівській області повідомило, що однією із умов визначення пільгового стажу роботи, в тому числі і за вислугу років, є те, що зайнятість на зазначених у переліку посадах має бути за основним місцем роботи, робота за сумісництвом не дає права на пенсію за вислугу років. Особам, які працювали за сумісництвом на роботах, передбачених Переліком №909 період роботи не за основним місцем роботи до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, не зараховується. З 12.02.2004 по 14.04.2016 позивач працювала на посаді вчителя англійської мови за сумісництвом. Оскільки на час досягнення пенсійного віку позивач не набула 30 років страхового стажу за вислугу років, призначити грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону немає можливості. 
Вважаючи дії щодо відмови в призначенні та виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що зарахування роботи на посаді вчителя до педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), отже період роботи позивача вчителем англійської мови за сумісництвом у спірний період зараховується до педагогічного стажу. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого  статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж"статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191  (Порядок №1191) до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж"статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Згідно п.5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно доЗакону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченогостаттею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж"статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж»статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно доЗакону №1058будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічний висновок висловив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року по справі №234/13835/17.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років»передбачено, що учителі загальноосвітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх навчальних закладів, музичних і художніх шкіл, мають право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до  статті 48 Кодексу законів про працю України  та  статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII  (Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637), пункт 1.2 якого визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.
Згідно пункту 3 Порядку №637 за  відсутності  трудової книжки,  а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні  необхідні  записи або містяться  неправильні чи неточні  записи про періоди роботи, для  підтвердження  трудового  стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної  плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та  інші  документи,  які  містять відомості  про періоди роботи.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем підставою для невиплати грошової допомоги визначено те, що позивач на час досягнення пенсійного віку не набула 30 років страхового стажу за вислугу років, в період з 12.02.2004 по 14.04.2016 ОСОБА_1 працювала на посаді вчителя англійської мови за сумісництвом, а тому призначити грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону немає можливості.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 в справі №442/456/17 звернула увагу, що сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації.
При цьому, законодавчі застереження щодо неврахування періодів роботи за сумісництвом до спеціального стажу роботи, відсутні.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №470/402/17.
При цьому, необґрунтованим є посилання відповідача на роз`яснення Міністерства соціальної політики, оскільки роз`яснення не є нормативно-правовим актом, а відповідач має діяти відповідно до закону.
Відтак, суд першої інстанції вірно відхилив твердження пенсійного органу про те, що оскільки позивач працювала вчителем трудового навчання за сумісництвом, тому вона не має права на отримання спірної допомоги, оскільки Постанова № 909 не містить обмежень щодо зарахування до спеціального стажу роботи на відповідних посадах за сумісництвом.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі №470/402/17.
З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що період роботи позивача на посаді вчителя англійської мови за сумісництвом з 12.02.2004 по 14.04.2016 безпідставно не зарахований пенсійним органом до спеціального стажу роботи, що свідчить про протиправність спірної відмови та про необхідність для належного захисту та відновлення права позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню та передбачена пунктом 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Фермерського господарства «Сапфір-М.М.» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року - залишити без задоволення. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року - залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                          В.О. Аліменко,

 Н.В. Безименна