ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 636/813/19
Номер провадження 22-ц/818/1355/23
       
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року                                                         м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Зінченко М.О.,
представника позивачки адвоката Биченко А. О.,        
представника відповідача адвоката Амельченко В. П.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 травня 2023 року в складі судді Золотоверхої О.О. у справі № 636/813/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі- Шевченківський РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Позов, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2008 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1\4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 18 серпня 2008 року і до повноліття дитини. 
На виконання вказаного рішення 14 квітня 2009 видано виконавчий лист, який було пред`явлено позивачем до примусового виконання до Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (далі- Приморський ВДВС Маріупольського МУЮ).
З моменту відкриття виконавчого провадження відповідач не належним чином виконував рішення суду, внаслідок чого станом на 04 лютого 2016 року ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 35 380,00 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням рішення про сплату аліментів Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 27 жовтня 2016 року з відповідача на її користь стягнуто пеню в розмірі 10 748,12 грн та судові витрати.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 05 вересня 2016 року розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виконаний державним виконавцем Приморського ВДВС ММУЮ 04 лютого 2016 визнано неправомірним та скасовано, зобов`язано ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів.
Після численних скарг на дії посадових осіб Шевченківського ВДВС м. Києва, 20 серпня 2019 року на виконання вказаної ухвали проведено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого розмір пені за період з 01 березня 2010 року по грудень 2010 року та з січня 2013 року по березень 2016 року складає 5 849 293,00 грн.
Між тим, зважаючи на вимоги частини 1 статті 196 СК України, яка передбачає, що сума пені не може бути більшою ніж 100 відсотків заборгованості, розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 379 723,57 грн.
З урахуванням розміру пені, стягнутого з відповідача на її користь за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 27 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , в розмірі 368 939,45 грн.
08 квітня 2019 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Амельченко Вячеслав Павлович, подав відзив на позовну заяву, в якому позов просив залишити без задоволення. 
Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_2 сумлінно виконував обов`язки зі сплати аліментів, дій щодо ухилення від виконання рішення суду ним не здійснювалось.
Коли йому стало відомо про існування заборгованості зі сплати аліментів, він вжив заходів до її погашення. Увесь час, за яким нараховано прострочення, він був офіційно працевлаштований, а тому стягнення аліментів з нього на користь позивача відбувалось шляхом відрахування відповідної частини його заробітку, на підставі вимог та повідомлень ВДВС, що надходили за місцем його роботи. Більш того, він самостійно звертався за місцем роботи із заявою про здійснення відрахувань з його заробітної плати аліментів на користь позивачки.
Зазначав, що саме внаслідок некоректної роботи державного виконавця, який здійснював розрахунки розміру аліментів, що підлягають стягненню, у нього утворилась заборгованість. Про існування судового рішення за наслідками розгляду скарги позивача на дії державного виконавця та скасування розрахунку заборгованості відповідачу не було відомо, оскільки участі у розгляді вказаної судової справи він не приймали, через направлення судової кореспонденції на помилкову адресу.
Також просив суд врахувати його сімейний стан, наявність у нього кредитних зобов`язань.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 травня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не внаслідок винних дій ОСОБА_4 , а тому підстави для стягнення пені, яка є штрафною санкцією за порушення аліментних зобов`язань, відсутні.
12 червня 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Биченко Антон Олександрович, на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність вини відповідача та відповідно залишення позову без задоволення, оскільки Приморським ВДВС ММУЮ вживалися всі можливі заходи щодо примусового виконання рішення суду, однак ОСОБА_2 свідомо їх ігнорував та продовжував ухилятися від аліментних зобов`язань.
Заперечення ОСОБА_2 про самостійне погашення заборгованості у розмірі 36624,10 грн. не відповідають фактичним обставинам, оскільки вказана заборгованість була ним погашена після того, як йому було відмовлено в перетинанні державного кордону України 13 березня 2016 року на підставі Ухвали суду від 02 лютого 2016 року по справі №266/293/16-ц. Вказаною ухвалою суду також було встановлено, що державним виконавцем надані докази вжиття заходів, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1976 від 14 квітня 2009 року та підтверджено факт ухилення боржника від виконання рішення суду.
До того ж відповідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» ( у редакції на час виникнення заборгованості), боржник зобов`язаний протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця - про зміну місця роботи. Проте, ОСОБА_2 в 2013 році не повідомив державного виконавця про зміну місце роботи з ВАТ Авіаційна компанія «Дніпроавіа» на ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» та до лютого 2016 року не сплачував аліменти, що свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківського обов`язку та рішення суду.
Судом першої інстанції було безпідставно покладено відповідальність за не виявлення місця роботи боржника на державноговиконавця, а не на боржника, який повинен був самостійного повідомити виконавця про такі зміни, якщо б мав намір виконувати аліментні зобов`язання в добровільному порядку.
Відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.
Доказів, що ОСОБА_2 з березня 2010 по грудень 2010 року та з січня 2013 року по лютий 2016 року вживалися будь-які заходи щодо належного виконання зобов`язань зі сплати аліментів та заборгованість утворилася з незалежних від нього причин матеріали справи не містять.
Зазначала про презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, яка не спростована відповідачем, та наявності підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України.
01 вересня 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Амельченко Вячеслав Павлович подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін.
Відзив мотивовано відсутністю вини у виникненні заборгованості, оскільки заборгованість виникла внаслідок неправомірних дій виконавця щодо складання ним розрахунку 04 лютого 2016 року та наявності судових спорів щодо розміру аліментів. 
З 01 квітня 2010 року по 08 січня 2013 року він перебував у трудовий відносинах ПрАТ «Авіаційна компанія «Дніпроавіа», з його заробітної плати утримувались та виплачувались на користь позивачки аліменти.
Відсутність заборгованості за вказаний період свідчить про відсутність вини, як підстави для стягнення пені.
Перший розрахунок заборгованості по сплаті аліментів (за період з березня 2010 року по грудень 2010 року та з січня 2013 року по лютий 2016 року) був здійснений 04 лютого 2016 року. Визначена державним виконавцем сума боргу у розмірі 36624,10 грн ним була сплачена 18 березня 2016 року, незважаючи навіть на регулярне утримання з нього аліментів в період з березня 2010 року по грудень 2010 року.
В період з 18 березня 2016 року по 20 вересня 2018 року між сторонами існували спори з приводу розрахунку розміру аліментів.
Розрахунок заборгованості від 04 лютого 2016 року на суму 36 624,10 грн. було скасовано.
Про намір позивачки перерахувати суму заборгованості він дізнався з вимоги державного виконавця від 10 серпня 2018 року про сплату заборгованості у розмірі 1 036 901,70 грн.
Уточнений розрахунок заборгованості за період з березня 2010 року погрудень 2010 року та з січня 2013 року по лютий 2016 року склав суму 36 624,10 грн. та був здійснений державним виконавцем лише 20 вересня 2018 року. Вказана сума протягом шести місяців була погашена відповідачем.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки адвоката Биченко А. О., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача адвоката Амельченко В. П., який проти скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що 14 квітня 2009 року на виконання рішення суду від 01 грудня 2008 року Чугуївським міським судом Харківської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача щомісяця, починаючи з 18 серпня до повноліття дитини (том 1, а.с. 9).
Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у Приморському ВДВС Маріупольського МУЮ та постановою від 04 лютого 2016 року виконавче провадженні у вказаному відділі ВДВС було закінчено, оскільки місце роботи боржника знаходиться у м. Києві. Відповідно до розрахунку станом на 04 лютого 2016 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 становила 36 624,1 грн (т.1, а.с. 204).
13 березня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у перетинанні державного кордону на підставі ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя від 02 лютого 2016 року, постановленої за результатами розгляду подання державного виконавця Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ Донецької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України ОСОБА_2 (том 1, а.с. 100,101).
18 березня 2016 року ОСОБА_2 було погашено заборгованість у розмірі 36 624,1 грн (том 1, а. с. 214)
Постановою державного виконавця Шевченівського РУЮ у м. Києві скасовано тимчасове обмеження за межі виїзду, яке було встановлено (том 1, а.с. 227-228) ОСОБА_2 ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 02 лютого 2016 року.
Відповідно до довідки, складеної 19 травня 2016 року ПАТ АК «Дніпроавіа» за період з 01 квітня 2010 року по 08 січня 2013 року відраховано з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів за період з 01 квітня 2010 року по 08 січня 2013 року у розмірі 284 025,05 (том 1, а.с. 40)
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 05 серпня 2016 року визнано неправомірним та скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 04 лютого 2016 року, складений державним виконавцем Приморського ВДВС ММУЮ, та зобов`язано ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві провести перерахунок заборгованості (том 1, а.с. 12-14).
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 27 жовтня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 10784,12 грн (том 1.а.с. 15)
Також, 24 листопада 2015 року на виконання рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 вересня 2014 року видано виконавчий лист, за яким розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збільшено з 1/4 до 1/3 частин усіх видів доходу.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року, рішення суду Чугуївського міського суду Харківської області від 12 вересня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав відмовлено (том 2 , а.с. 30-38).
Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати від 16 листопада 2017 року ПрАТ «Міжнародні авіалінії України» з березня 2016 року по 31 жовтня 2017 утримано 206 851 грн аліментів. Також, з серпня по 2018 року лютий 2019 року ПрАТ «Міжнародні авіалінії України» утримано 379 723,57 аліментів за постановою від 23 травня 2018 року ВП № 50239280.
Відповідно до розрахунку, складеного 21 травня 2018 року Шевченківським РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, за період з 01 березня 2010 року по 01 травня 2018 року заборгованість ОСОБА_2 складає 1 036 901,70 грн (том 1 , а.с. 42-46).
Відповідно до розрахунку, складеного 20 вересня 2018 року Шевченківським РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, за період з 01 березня 2010 року по 01 листопада 2016 року заборгованість ОСОБА_2 складає 379 723,57 грн (том 1 , а. с. 16-18).
Постановою Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 25 листопада 2019 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 14 квітня 2009 року стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 закінчено у зв`язку з досягненням дитиною повноліття (том 2, а. с. 66).
Відповідно до частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України.
Водночас стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 квітня 2009 року мав сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх доходів, починаючи з 18 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
Відповідачем не заперечується, що за певні періоди у нього обліковувалась заборгованість, яку він в подальшому погашав. Проте, заперечуючи щодо стягнення пені ОСОБА_2 зазначав про відсутність вини у виникненні вказаної заборгованості.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1, 2 статті 89 ЦПК України). 
ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів відсутності вини у прострочені сплати аліментів. Відповідач є здоровою, дієздатною особою, був працевлаштований, а тому мав усвідомлювати свій обов`язок брати участь в утримуванні дитини, а також мав таку можливість. Доказів, що він звертався до державного виконавця з повідомленням про зміну місця роботи чи до роботодавця для здійснення відрахувань з заробітної плати матеріали справи не містять. Добровільно ОСОБА_1 кошти на утримання дитини також не надавав, що ним не заперечується. Даних, що ним сплачувались кошти, проте вони не отримані позивачкою внаслідок винних дій інших осіб матеріали справи також не містять. Оскарження рішення суду про збільшення розміру аліментів не звільняє від виконання вже існуючого рішення від 01 грудня 2008 року, яке набрало законної сили. Доказів, що боржником вжите всі залежні від нього дії для сплати аліментів матеріали справи не містять.
Отже, заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Оскільки розмір штрафних станцій значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, відповідно до положень 196 СК України позивачкою пред`явлено позов про стягнення пені у розмірі визначеної державним виконавцем заборгованості - 368 393, 45 грн.
Відповідачем розрахунок заборгованості по аліментам від 20 вересня 2018 року та складений на його підставі розрахунок пені не спростовано. Іншого розрахунку не наведено, а тому суд вважає вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими.
Між тим, щодо суми стягнення, то судова колегія виходить з такого.
Частиною 9 статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно із частиною 2 статті 196 СК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливий непомірний тягар для споживача. Інститут зменшення неустойки є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Отже, виходячи з обставин справи, вимог розумності та справедливості, матеріального та сімейного стану боржника, який має на утриманні іншу родину та здійснює догляд за літніми батьками, судова колегія вважає за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з 368393,45 до 180 000 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь пені у розмірі 180 000 грн.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»  від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Зважаючи, що позов ОСОБА_7 задоволено частково (48,49%), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4500 (1800 + 2700) грн, виходячи з такого: 180 000 х 0,01 =1800 грн – судовий збір, що підлягав стягненню в суді першої інстанції, 1800 х 1,5 = 2700 – судовий збір, що підлягає стягненню при перегляді справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 180 000 (сто вісімдесят тисяч) грн пені за прострочення аліментів.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований

Судді                                                                 І.В. Бурлака

Б.В. Яцина