ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 вересня 2023 року           справа №417/1333/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції на рішення Марківського районного суду Луганської області від 28 грудня 2021 р. у справі № 417/1333/21 (головуючий І інстанції суддя Логвіненко Т.Г.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора лейтенанта поліції 1 бат. 1 роти УПП в Луганській області Плотницького Антона Віталійовича, Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа Департамент патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

                                                   УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до інспектора лейтенанта поліції 1 бат. 1 роти УПП в Луганській області Плотницького Антона Віталійовича, Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа Департамент патрульної поліції про скасування постанови інспектора лейтенанта поліції 1 бат. 1 роти УПП в Луганській області Плотницького Антона Віталійовича №ЕАО 4868310 від 06.10.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу 340 грн.
Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 28 грудня 2021 року позов задоволено частково. Скасовано постанову серії ЕАО №4868310 від 06.10.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену УПП в Луганській області інспектором лейтенантом поліції Плотницьким Антоном Віталійовичем 1 бат. 1 рота у відношенні ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП закрито. У задоволенні позовних вимог до інспектора лейтенанта поліції 1 бат. 1 роти УПП в Луганській області Плотницького Антона Віталійовича про скасування постанови серії ЕАО №4868310 від 06.10.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП, відмовлено за необґрунтованістю.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів зазначає, що відеозаписами з бодікамери поліцейського DSJX 300017_BB0017 зафіксовано, як автомобіль під керуванням позивача зупиняється перед екіпажем поліції. На момент зупинки за кермом автомобіля перебуває позивач, який на вимогу поліцейського пред`являє документи згідно п. 2.4.а ПДР України. Із зазначених відео з нагрудних камер поліцейських вбачається, що позивачу було повідомлено причину зупинки, особу поліцейського, роз`яснено права та надано можливість скористатися своїми правами згідно ст. 268 КУпАП та згідно ст.63 Конституції України. Позивач ознайомимся з наявними доказами по справі та огляду показань приладу, допомоги адвоката не потребував. Розгляд справи було завершено та складено постанову серія ЕАО №4868310 від 06.10.2021. Позивач на місці зупинки відмовився від копії постанови та вона надійшла йому на його адресу.
Також зазначає, що всі докази, у тому числі, у вигляді відеозаписів із місця події та вимірювального приладу TruCam II LTI 20/20TC 008379 записані на оптичний DVD-R диск, матеріальний носій, та направлені засобами поштового зв`язку до суду, тому помилково вважати оптичний диск, який має матеріальну форму у матеріальному світі – електронним і таким, що потребує електронного підпису представника відповідача.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4868310 від 06.10.2021 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу 340 грн.
Згідно змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом на автодорозі Новоохтирка, траса Т13-06 24 км, перевищив встановлені обмеження швидкості руху, а саме рухався зі швидкістю 75 км/год у населеному пункті, позначеному дор. Знаком 5.45 «Початок населеного пункту» при дозволеній швидкості руху 50 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Згідно ст.31 цього Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 цього ж Закону передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
За унормуванням ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно оскаржуваної постанови, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, зокрема, за перевищення встановленої швидкості руху в межах населеного пункту. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наявний у матеріалах справи фотознімок, який здійснений сертифікованим приладом TruCam LTI 20/20 № ТС008379 зафіксував, що автомобіль позивача ВАЗ 21110, реєстраційний номер НОМЕР_1 дійсно рухався зі швидкістю 75 км/год, та перевищив при цьому встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті більше ніж на 20 км/год.
Швидкість вимірювалась приладом TruCamLTI 20/20 № ТС008379.
Отже, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Також, в матеріалах справи наявний диск СD-R з відеофайлом, який було досліджено судом апеляційної інстанції.
З відеозапису диска СD-R (відеофайл - №1633532875_х2200_1006_150755) вбачається що позивач, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21110, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 75 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.122 КУпАП.
Слід зазначити, що дата, час, транспортний засіб (модель, номерний знак), швидкість, а також номер лазерного вимірювача швидкості ТС008379, які зазначені на фотофайлі та відеофайлі диску СD-R відповідають даним, які зазначені у постанові серії ЕАО №4868310 від 06.10.2021 року.
Вказаний відеодоказ та фотодоказ суд приймає як належні, оскільки відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, міститься в постанові серії ЕАО №4868310 від 06.10.2021 року.
Колегія суддів критично ставиться до висновку суду першої інстанції, що відеозапис не містить посилання на електронний підпис.
На підтвердження обставин справи, відповідачем до суду першої інстанції додано диск з відеозаписом.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
За ч. 4-5 ст. 99 КАС України учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Отже, учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом.
Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Суд зазначає. що матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.
Долучений до матеріалів провадження в якості речового доказу СD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у адміністративному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.
Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.
Оптичний СD диск з відеофіксацією порушення з приладу є відповідними доказами передбаченими ст. 251 Кодексом України про адміністративні правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) повинен був встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду в справі № 751/6069/19, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.
Отже, наданий відповідачем відеозапис є допустимим доказом.
Посилання позивача, що відсутній знак, який інформує про закінчення меж населеного пункту та що не видно, на якому саме проміжку автошляху було зупинене автомобіль, суд не приймає, з огляду на наступне.
Згідно роздруківки фотографії, наявної в матеріалах справи, здійсненої лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20, встановлено, що місце відеофіксації перевищення дозволеної швидкості: Новоохтирка траса Т1306 24КМ, тобто населений пункт, де рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Таким чином, перевищення швидкості транспортним засобом ВАЗ 21110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, відбулося саме в межах населеного пункту - с. Новоахтирка, де рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
При цьому, жодними положеннями Закону № 580-VIII, в тому числі, частини першої статті 40, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.
Дорожній знак 5.70 ПДР України “Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху” лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.
В той же час, Закон не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху.
У зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось у відповідності до чинного законодавства та підстави для скасування рішення суб`єкта владних повноважень відсутні.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного, суд зробив висновок щодо необхідності задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. ст. 268-272, 286, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції на рішення Марківського районного суду Луганської області від 28 грудня 2021 р. у справі № 417/1333/21 - задовольнити.
Рішення Марківського районного суду Луганської області від 28 грудня 2021 р. у справі № 417/1333/21 – скасувати в частині задоволених позовних вимог.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа Департамент патрульної поліції про скасування постанови №ЕАО 4868310 від 06.10.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.
В інший частині рішення залишити без змін.
Повне судове рішення складено 14 вересня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                                      Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                            А.А. Блохін

                                                                                                                      Е.Г. Казначеєв