Справа № 127/389/23
Провадження № 22-ц/801/1576/2023
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року	Справа № 127/389/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Денишенко Т. О., Копаничук С. Г., 
за участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Слободянюка Миколи Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О. С. у залі суду, повний текст якого складено 01 червня 2023 року, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У січні 2023 року адвокат Слободянюк М. В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Українські фінансові операції», ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про визнання договору недійсним.
Позов обґрунтовано тим, що 13 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи відповідача було укладено електронний договір № 3818527 про надання споживчого кредиту у розмірі 4 500 грн. Умовами договору, зокрема, передбачено, що кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки 51687588887609 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. 
Позивач є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи з дитинства (пожиттєво) - глухота 4-го ступеня, не розмовляє і не чує. Навчався у спецшколі, володіє технікою спілкування для глухонімих людей жестами, якою спілкується з оточуючими. Позивач може читати букви, складати їх у слова, але не розуміє змісту прочитаного та не може дати йому оцінку. З комп`ютерною технікою позивач знайомий на рівні простого користувача.
Внаслідок зловживання довірою позивача зі сторони ОСОБА_2 , який володіє мовою жестів та працював у м. Вінниці з глухонімими людьми, і під приводом майбутнього працевлаштування на початку 2021 року позивач передав йому копію свого паспорта, ідентифікаційного номера, акаунт смартфону та надав доступ до власної електронної скриньки, а також надіслав фото з паспортом в руках. 
Внаслідок шахрайських дій з боку ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 було укладено ряд кредитних договорів, про які позивач не знав.
22 квітня 2021 року по факту шахрайських дій відкрито кримінальне провадження № 4202102210000025 за ч. 1 ст. 190 КК України, у якому ОСОБА_1 визнаний потерпілим.
Таким чином, оскаржуваний договір ОСОБА_1 не укладав, в нього було відсутнє волевиявлення, він не погоджував істотні умови договору, не був ознайомлений з його умовами та порядком перерахування (отримання) коштів, не підписував його за допомогою електронного підпису і взагалі не міг вчиняти дані дії, оскільки не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними.
Відповідач ТОВ «Авентус Україна» при укладенні оспорюваного договору не переконався, що споживач, який подає документи для отримання кредиту, перебуває у здоровому розумі та ясній пам`яті, діє добровільно, від власного імені та у власних інтересах.
За наведених обставин, позивач, посилаючись на положення ст. 225 ЦК України, просив суд визнати недійсним договір № 3818527 про надання споживчого кредиту від 14 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна», а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем не було доведено, що у момент укладення кредитного договору він перебував в такому стані, що не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Показання свідків про неможливість ОСОБА_1 прочитати і зрозуміти складний текст договору і правил надання кредиту, неможливість оформлення онлайн кредиту із підписом його цифровим ідентифікатором тощо не є достатніми і допустимими доказами, які б підтверджували обставини абсолютної неспроможності ОСОБА_1 за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій і керувати ними.
Окрім того кримінальне провадження № 4202102210000025 за ч. 1 ст. 190 КК України, у якому ОСОБА_1 визнаний потерпілим, не завершене. Обставини, встановлені у ньому, будуть обов`язковими для суду лише після вироку суду у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У липні 2023 року адвокат Слободянюк М. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 03 липня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Оніщук В. В., судді: Денишенко Т. О., Медвецький С. К.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2023 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано справу із суду першої інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року справу призначено до розгляду на 24 серпня 2023 року о 10 год. 00 хв. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 серпня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Оніщук В. В., судді: Денишенко Т. О., Копаничук С. Г. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 серпня 2023 року за клопотанням представника позивача строк розгляду апеляційної скарги продовжено на п`ятнадцять днів і розгляд справи відкладено на 14.09.2023 року на 10:00 год. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції у ході судового розгляду на підставі показань свідків було встановлено неможливість ОСОБА_1 прочитати і зрозуміти складний текст договору і правил надання кредиту, неможливість оформлення онлайн кредиту із підписом його цифровим ідентифікатором, тому висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є помилковими.
Також суд першої інстанції не взяв до уваги ряд правових висновків Верховного Суду, які передбачають, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним здійснюється на підставі доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» проти задоволення апеляційної скарги заперечили, зазначили, що її доводи є необґрунтованими та безпідставними.
Просили рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року залишити без змін, а розгляд справи проводити без їх участі. 
Від відповідача ТОВ «Українські фінансові операції» відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.
Представники ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому у поданих відзивах заявили прохання про розгляд справи у їх відсутність.
Представник ТОВ «Українські фінансові операції» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що 14 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір № 3818527 про надання споживчого кредиту (а. с. 16-19, том 1), згідно умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язаний одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Загальний розмір кредиту - 4 500 грн. Строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту вказана у графіку платежів, що є додатком №1 до договору. Строк кредиту може бути продовжено в порядку та на умовах, визначених в розд. 4 цього договору (п. 1.4).
Кредитні кошти надаються споживачу у безготівковій формі шляхом перерахування кредитодавцем за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1).
При укладенні договору ОСОБА_1 надав додаткові контактні дані: особистий кабінет, моб. тел.: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , Еmail:ІНФОРМАЦІЯ_1. Договір та графік платежів підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором НОМЕР_5, 14 березня 2021 року о 10:15:11 год. (п. 10).
Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затвердженого наказом №53-ОД 16.01.2020 року, що набрали чинності з 19.01.2020 року, встановлено порядок надання фінансових послуг в позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а. с. 12-15, том 1).
Правилами, зокрема, визначено вимоги, яким має відповідати споживач під час кожного звернення до ТОВ з метою одержання кредиту: мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та правоздатності (4.1.1.), перебувати у здоровому глузді та ясній пам`яті, діяти добровільно, від власного імені та у власних інтересах, повністю розуміючи значення своїх дій (4.1.9).
Згідно паспорту споживчого кредиту, загалом одноразово позивач зобов`язався сплатити 6 936,75 грн. Орієнтовна вартість кредиту за зниженою ставкою - 6 936,75 грн., за стандартною ставкою - 7 065 грн. Споживач має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів в порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про споживче кредитування» (а. с. 20, том 1). 
Паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором НОМЕР_5, 14 березня 2021 року о 10:15:11 год. та підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних ним умов кредитування. ОСОБА_1 підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.
Згідно інформації з облікової картки клієнта в ТОВ, ОСОБА_1 здійснював реєстрацію і підтвердження заявки на отримання кредиту, здійснював вхід в електронний кабінет за кодом для входу, вказував контактні дані, електронну пошту і номер картки для перерахування кредитних коштів, контактні дані родичів, відомості про місце проживання, роботи тощо (а. с. 72-74, том 1).
Також представником ТОВ «Авентус Україна» надані докази подання заявок на укладення кредитних договорів із ОСОБА_1 15 лютого 2021 року, 19 лютого 2021 року, 13 лютого 2021 року, 14 лютого 2021 року (а. с. 71, том 1). 
Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи з дитинства, інвалідність встановлена довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 від 29 січня 2015 року (а. с. 24, том 1). Недієздатним та обмежено недієздатним рішенням суду ОСОБА_1 не визнаний.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 20 квітня 2021 року зареєстровано кримінальне провадження № 42021022110000025 на підставі заяви ОСОБА_3 про вчинення шахрайських дій з боку ОСОБА_4 (а. с. 22, том 1). 
Станом на день ухвалення рішення судом досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не закінчене. 
18 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 18/10/2021 року, згідно з яким клієнт відступив факторові право вимоги заборгованостей до боржників-позичальників. Згідно реєстру боржників, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3818527 за основною сумою боргу - 4 500 грн. (сума заборгованості за відсотками - 10 260 грн., загальна сума заборгованості - 14 760 грн.) відступлено ТОВ «Українські фінансові операції», про що ОСОБА_1 було повідомлено на електронну пошту, зазначену у заяві на отримання кредитних коштів (а. с. 96-105, 183, том 1).
11 липня 2022 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 1, за яким було відступлено право вимоги до боржників-позичальників, зокрема, до ОСОБА_1 за договором кредиту № 3818527 від 14 березня 2021 року.
Із повідомлення  відділення поліції № 1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 24 квітня 2023 року щодо обставин укладання договору № 3818527 про надання споживчого кредиту від 14 березня 2021 року на суму 4 500 грн. за допомогою електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «Авентус Україна» для споживачів сервісу «СreditPlus» (сайт) встановлено, що відкриття особистого кабінету на сайті, заповнення персональної інформації, визначення паролю для входу до особистого кабінету, заповнення заявки на отримання кредиту на сайті, отримання пропозиції ТОВ «Авентус Україна» укласти кредитний договір (оферту) в особистому кабінеті, погодження з пропозицією (офертою) ТОВ «Авентус Україна» шляхом натискання кнопки «погоджуюсь» в особистому кабінеті, отримання одноразового ідентифікатора (коду) на номер телефону та введення його для підписання договору виконано сторонньою особою, яка територіально знаходилась на значній відстані від місцезнаходження ОСОБА_1 . Стороння особа заволоділа персональною та іншою інформацією ОСОБА_1 , використаною для укладення договору про надання споживчого кредиту, шляхом обману. Вказана особа діяла не за дорученням ОСОБА_1 та не в його інтересах. Особу встановлено. Проводяться заходи відповідно до положень КПК України (а. с. 195, том 1).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі.
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частинами, третьою першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, а також доводи апеляційної скарги, адвокат Слободянюк М. В. в інтересах ОСОБА_1 посилається на положення статті 225 ЦК України, яка передбачає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.
Так, відповідно до вказаної норми правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.
Для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи.
Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи необхідно ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись.
Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити насамперед на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому необхідно давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була особа в конкретний момент вчинення правочину здатною розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16- ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15 зазначається, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.
Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Викладене дає підстави для висновку, що справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням насамперед висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Статтею 105 ЦПК України передбачено, що якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін.
Проте апеляційний суд констатує, що під час розгляду справи позивачем не заявлялося клопотань про призначення судом експертизи для встановлення психічного стану ОСОБА_1 у момент укладення договору споживчого кредиту.
При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що показання свідків про неможливість позивача прочитати і зрозуміти складний текст договору і правил надання кредиту, неможливість оформлення онлайн кредиту із підписом його цифровим ідентифікатором тощо, не є достатніми і допустимими доказами, які б підтверджували обставини абсолютної неспроможності ОСОБА_1 за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій і керувати ними. 
Матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 визнаний обмежено дієздатним або недієздатним, а суд не має спеціальних знань, аби самостійно встановити чи ОСОБА_1 , як особа із повною цивільною дієздатністю, усвідомлював значення своїх дій та (або) чи міг керувати ними під час вчинення правочину. Такими спеціальними знаннями не наділені й допитані свідки, на показання яких посилається сторона позивача.
Відтак, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності сторін у судовому процесі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем факту неспроможності ОСОБА_1 за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору та підписання його третьою особою, апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначає, що кримінальне провадження № 4202102210000025 за ч. 1 ст. 190 КК України, у якому ОСОБА_1 визнаний потерпілим, не завершене. Обставини, встановлені у ньому, відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України будуть обов`язковими для суду лише після вироку суду у справі, яким буде встановлено факт підписання договору третьою особою.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався у позовній заяві, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому судові витрати щодо сплати судового збору у зв`язку з апеляційним переглядом справи підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Слободянюка Миколи Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року залишити без змін. 
Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий                                                                   В. В. Оніщук

Судді                                                                         Т. О. Денишенко

                                                                               С. Г. Копаничук