ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6470/23 Справа № 185/2359/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В.М. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року                                        місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 185/2359/23
Номер провадження 22-ц/803/6470/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.
за участю секретаря: Паромової О.О.
учасники справи : 
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року головуючого судді Бондаренко В.М. по цивільній справі про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я,-
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2023 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодженням здоров`я.
Позов мотивований тим, що більше 22 років він працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах і отримав професійні захворювання. Висновком МСЕК йому встановлено первинно, а потім і безстроково, 40 відсотків втрати професійної працездатності, без визначення групи інвалідності. 
Просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я у сумі 241 000 грн, оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 80 000 грн, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказам по справі, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що фізична (професійне захворювання) та моральна шкода, хоча не виключають одна одну, однак не є тотожними категоріями/явищами та не завжди кореспондують одна одній. Тому, не можна вважати, що наявність професійного захворювання апріорі супроводжується моральною шкодою, оскільки 40% втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності не виключає можливість роботи позивача при менших фізичних навантаженнях та реалізації ним своїх звичок та бажань. Однак, у  медичних документах, які додані до позовної заяви, відсутні будь-які діагнози або медичні висновки щодо фактично наявних у позивача негативних змін у психологічному/психічному здоров`ї та відсутні будь-які скарги позивача на його незадовільний психічний стан. Медичні документи, які позивач надає, як доказ наявності в нього моральної шкоди, не містять жодних скарг на його незадовільний психічний стан або скарг з приводу негативних проявів, таких як: психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, тривога, дратівливість, почуття страху, поганий сон та інші прояви, на які посилається позивач у позовній заяві. З довідок МСЕК за результатами повторного огляду та інших медичних документів, доданих до позовної заяви, позивачу не встановлено ані жодного діагнозу, який би свідчив про негативні зміни у його психічному стані, ані обмеження життєдіяльності, пов`язаних з психічними розладами здоров`я. Висновком медичних органів, як підставою для відшкодування моральної шкоди, зокрема, може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу про стрес, якого зазнав потерпілий у разі професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого.
Зауважено, що відшкодування моральної шкоди навіть за її фактичною наявністю не може бути більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб особи, якщо вона визнана судом такою, що має право на відшкодування. Можливість стягнення моральної шкоди не має бути підставою для безпідставного збагачення особи.
За відсутності у справі належних і допустимих доказів зміни психічного стану позивача підстави для ствердження про заподіяння йому моральної шкоди відсутні, а тому рішення судом прийнято незаконно.
Наголошено на важливості факту відсутності у позивача встановлення МСЕК за результатами повторного огляду групи інвалідності, що, на думку відповідача, свідчить, про те, що втрата професійної працездатності ОСОБА_1 є незначною, тому й моральні страждання останнього та їх наявність є сумнівними та нічим не підтвердженими.
Крім того, звернуто увагу суду, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений в порядку передбаченому ст.29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації, однак позивач свідомо працював в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці. Іншої повністю безпечної технології видобутку вугілля, як на території України, так і в усьому світі ще не запроваджено. З наявністю ризиків при видобуванні корисних копалин підземним способом позивач був ознайомлений при  прийнятті на роботу, з чим погодився. Сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача, не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванні чи іншому ушкодженні здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків. Відповідачем було забезпечено позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створено безпечні і нешкідливі умови праці.
Зауважено, що існує ймовірність спричинення моральних страждань позивача не від професійних захворювань, а від супутніх, та враховуючи похилий вік позивача 53 років. В матеріалах справи відсутні будь-які докази стресу, якого зазнав позивач в результаті професійного захворювання чи його наслідків. Встановлення ж самого ступеню втрати професійної працездатності не підтверджує та не може підтверджувати наявність факту спричинення потерпілому моральної шкоди. Вважають, що лише за наявності експертного висновку про встановлення факту моральної шкоди позивачу, встановлення конкретних нормативних актів, які роботодавцем було порушено відносно позивача, наявності причинного зв`язку між шкодою здоров`я позивача та протиправними діями відповідача, суд обґрунтовано міг визначити його розмір.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду  від 28 серпня 2023 року задоволено заяву  представника  ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Гордєєвої О.В., належним чином повідомленою про дату,час і місце розгляду справи ,  про забезпечення участі представника у судових засіданнях в режимі  відеоконференції , роз`яснено ризики технічної неможливості участі в відеоконференції, переривання зв`язку  (а.с.132,134,136).  ОСОБА_1  у судове засідання апеляційного суду не з`явився, належним чином був повідомлений ( а.с.135). Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи,в тому числі і відповідача та його представника ,суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Крім того,відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду,основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони,а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховним Судом 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з записами у трудовій книжці, а також в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, ОСОБА_1 , має трудовий стаж в умовах впливу шкідливих факторів, працюючи у структурних підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», 22 роки 5 місяців. 
17 травня 2019 року ОСОБА_1 звільнений відповідачем у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п.2 ст.40 КЗпП України) (а.с. 16-17).
03 жовтня 2019 року т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В.С. затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), з якого вбачається, що комісія 03 жовтня 2019 року провела розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 та встановила діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії ( пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність другого ступеня, код J44, J43.8.2; остеоартроз у поєднанні з періартрозами колінних (ПФ першого-другого ступеня) та ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) суглобів, двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), больовий синдром, код – М17-19; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), код – Н90.3.
Цим же актом встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання: працюючи за професією майстер гірничий дільниці конвеєрного транспорту, був зайнятий на підземних роботах, здійснював контроль за експлуатацією машин та обладнання згідно ПБ та ТБ відповідно до технологічного процесу. Тривала дія підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, підвищених рівнів виробничого шуму, внаслідок недосконалості роботи шахтних механізмів і машин: підземний електровоз, дизелевоз, стрічковий конвейер тощо. 
Причини виникнення професійного захворювання. Хімічні фактори: вміст пилу з вмістом SіО2 кристалічного 15,0% в повітрі робочої зони в 24,2 раз перевищує ГДК (фактичне значення 48,4 мг/м3, при нормативному – 2 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 мовою оригіналу «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны». Важкість праці: зовнішнє фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) становить 58850 кг/м, при нормі 44000 кг/м; переміщення в просторі – 11 км за зміну, при нормі до 8 кг за зміну. Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 14 дБА (фактичне значення 94 дБА, при допустимому – 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99. 
Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: не встановлені (а.с. 18-19).
Згідно з довідки Обласної МСЕК № 3 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 077273 від 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 первинно встановлено з 28 жовтня 2019 року до 01листопада 2021 року, за професійним захворюванням, 40 % втрати професійної працездатності сукупно, у тому числі: 15 відсотків ДПФ, 20 відсотків - ХОЗЛ, 5 відсотків - туговухість. Рекомендовано медикаментозне лікування (а.с. 13).
Згідно з довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 001456 від 25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , без визначення групи інвалідності, безстроково встановлено з 01 листопада 2021 року, за професійним захворюванням, 40 % втрати професійної працездатності сукупно, у тому числі: 15 відсотків ДПФ, 20 відсотків - ХОЗЛ, 5 відсотків - туговухість. Рекомендовано медикаментозне лікування (а.с. 14).
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач втратив професійну працездатність, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, пристосовуватися до життя з обмеженими можливостями. Ушкодженням здоров`я позивачу заподіяні фізичні та моральні страждання, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, він позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки минулої роботи в неналежних умовах, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.
З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності – 40%, неможливість відновлення здоров`я позивача, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійних захворювань, судом визначено розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 80 000 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності, стягнувши компенсацію в сумі 80 000 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153,237-1 КЗпП України.
Висновок суду підтверджується, зокрема, довідками МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, згідно з якими ОСОБА_1 за професійним захворюванням встановлено 40 % втрати професійної працездатності, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 жовтня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримав професійне захворювання, яке виникло у зв`язку з працею за професією майстра гірничої дільниці конвеєрного транспорту, що був зайнятий на підземних роботах відповідно до технологічного процесу, де тривала дія підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, підвищених рівнів виробничого шуму, внаслідок недосконалості роботи шахтних механізмів і машин спричинило виникнення хронічного професійного захворювання. 
Відповідач не оспорює факт перебування позивача в трудових відносинах.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із профзахворюванням, підлягають частковому задоволенню.
Доводи про те, що позивачем не надано доказів, обґрунтування наявності моральної шкоди та не доведено, що зазначена шкода спричинена саме професійним захворюванням, є безпідставними.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується відповідними медичними документами.
Висновком МСЕК, позивачу встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним.
Доводи скаржника про те, що позивач укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений в порядку передбаченому ст.29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації, однак позивач свідомо працював в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача. 
Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, що позивач свідомо працював в шкідливих умовах праці, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, на підставі медичних документів, правильно визнав, що позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач частково втратив професійну працездатність, що порушило його звичайне життя, змусило прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.
Доводи апеляційної скарги, що 40% втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності не виключає можливість роботи позивача при менших фізичних навантаженнях та реалізації ним своїх звичок та бажань, не виключають моральних страждань позивача.
Крім того, забезпечення безпечних умов праці є обов`язком відповідача, а факт виникнення професійних захворювань у позивача у зв`язку із недосконалістю та шкідливістю виробничого процесу на підприємстві відповідача встановлений в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.
Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Звертаючись до суду, позивач зокрема зазначав, що внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, що негативно позначалося та позначається на його душевному та фізичному здоров`ї, а усвідомлення незворотності змін у його житті, завдає ще більшого душевного болю та страждань.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності – 40%, неможливість відновлення здоров`я позивача, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійних захворювань. Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі 197/42/20.
У зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Твердження апелянта, що лише при наявності експертного висновку про встановлення позивачу факту моральної шкоди, суд обґрунтовано міг визначити його розмір у відповідності до вимог ст. 23 ЦК України, є безпідставними, оскільки наявність висновків експертизи не є обов`язковою для суду при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди. Ступінь втрати професійної працездатності позивачу встановлено МСЕК. Наявність чи відсутність у позивача моральної шкоди може бути встановлена судом без проведення відповідної експертизи.
Інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.
Також, відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» – залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 04 вересня 2023 року . 
Судді: