ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4342/23 Справа № 202/5535/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ 

19 липня 2023 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Лопакової А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області, яке є правонаступником  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року, - 

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Дніпрометиз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування доводів позовної заяви, посилався на те, що 25 червня 2021 року він звернувся до відповідача з заявою, в якій просив: 1) надати щомісячну довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві; 2) надати копію наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000; 3) надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн. разом із передаванням особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 4) надати відповідь, який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 5) надати відповідь, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 6) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правил № 472; 7) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року; 8) поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1. 30 липня 2021 року отримав відмову у наданні вищевказаних відомостей та документів. Також відповідач відмовився поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1.
В силу статті 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Позивач звертає увагу, що 7 квітня 1995 року він отримав первинну виробничу травму на підприємстві відповідача. 7 серпня 1995 року висновком МСЕК йому було встановлено відсоток стійкої втрати професійної працездатності по травмі 7 квітня 1995 року. 19 липня 2001 року актом приймання-передачі № 113.58 Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську прийняло від відповідача – тоді Відкритого акціонерного товариства «Дніпрометиз» його особову справу по травмі 7 квітня 1995 року. Разом із актом приймання-передачі № 113.58 Відкрите акціонерне товариство «Дніпрометиз» надало до Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську довідку про розмір втраченого заробітку в розмірі 70,92 грн. без будь-якого розрахунку, що підтверджується відповіддю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області № 03-10/4111 від 26.06.2020.
Відповідно до пункту 9 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров`я. Середньомісячний заробіток відповідно до пункт 22 Правил № 472 для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства.
Підприємством ВАТ «Днепрометіз» було надано йому по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року довідки про розрахунок середньомісячного заробітку в розмірі 72,99 грн., в розмірі 63,75 грн., в розмірі 117,80 грн., в розмірі 130,53 грн., зроблені за 3 календарні місяці роботи.
Також по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року відповідач, маючи однаковий розрахунковий період та данні про розмір заробітної плати за 2 календарні місяці роботи, надав різні довідки про розрахунок середньомісячного заробітку в розмірі 76,98 грн., в розмірі 72,14 грн., в розмірі 66,78 грн. – 6677827 крб.
Крім цих розрахунків по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року існує розрахунок середньомісячного заробітку в розмірі 456,02 грн., зроблений спеціалістом та застосований у рішенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 травня 2004 року по справі № 2-1499/04, - за 3 повні календарні місяці роботи як того вимагає пункт 22 Правила № 472.
Із довідки про розмір втраченого заробітку в розмірі 70,92 грн. не зрозуміло, з якого базового розрахунку середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року зроблені розрахунки.
Відповідно не зрозуміло, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку із 7 серпня 1995 року – дати первинного висновку МСЕК по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року.
Власник повинен забезпечити оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування потерпілому шкоди, а в разі оскарження рішення - подати допомогу в одержанні матеріалів чи зажадати їх від відповідних організацій відповідно до вимог пункту 35 Правил № 472.
Своїми діями по відмові забезпечити оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, виконати зобов`язання по видачі довідки про роботу на підприємстві із зазначенням часу роботи і розміру заробітної плати, відповідач порушує його конституційне право на соціальний захист, що включає право на страхові виплати у разі часткової втрати працездатності, викликає у нього психічне напруження та душевне хвилювання, позбавило його права на отримання законних доходів в повному обсязі, завдає йому збитки.
Завдану йому діями відповідача моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 240 тис. грн.
За цих підстав позивач просив зобов`язати ПрВТ “Дніпрометиз”:
1) надати щомісячну довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві;
2) надати йому копію наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000;
3) надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн. разом із передаванням його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року;
4) надати відповідь, який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року;
5) надати відповідь, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року із 7 серпня 1995 року - дати первинного висновку МСЕК до 19 липня 2001 року – дати передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58;
6) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правил № 472;
7) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року;
8) поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1;
9) встановити вину відповідача, який, на його думку, не виконує свої зобов`язання по забезпеченню оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, відповідно до вимог пункту 35 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, не виконує свої зобов`язання щодо видачі працівникові на його вимогу довідки про роботу на підприємстві із зазначенням часу роботи і розміру заробітної плати відповідно до статті 49 КЗпП України, та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 240 тис. грн. (том 1 а.с.1-11).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункту 22 Правил № 472, надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 09 грудня 1997 року, а також поставити на облік нещасний випадок на виробництві 09 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1 було закрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки набрали законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (том 1 а.с.211-213).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди відмовлено (том 1 а.с.234-242). 

Не погодившись із ухвалою суду,  ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив, ухвалу суду 1 інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду 1 інстанції (том 2 а.с.1-3). 

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом позову ОСОБА_1 є зобов`язання відповідача:1) надати щомісячну довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві; 2) надати копію наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000; 3) надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн. разом із передаванням його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 4) надати відповідь, який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 5) надати відповідь, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року, із 7 серпня 1995 року - дати первинного висновку МСЕК до 19 липня 2001 року – дати передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58. 6) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правила № 472; 7) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року; 8) поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н – 1; 9) стягнення моральної шкоди в розмірі 240 тис. грн.
Разом із тим, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2010 року у справі № 2-3124-2010 (головуючий-суддя Циганков В.О.) було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Дніпрометиз» в частині зобов?язання скласти акт форми Н-1.
Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2020 року у справі № 202/1281/20 (головуючий-суддя Бєсєда Г.В.) було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз» про зобов`язання надати довідку про розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі, яка сталася 09.12.1997 року, розрахований на час встановлення МСЕК первинно 10.11.2006 року стійкої втрати професійної працездатності; надати довідку про розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 07.04.1995 року, розрахований за три останні повні календарні місяці роботи до ушкодженню здоров`я, первинно 07.08.1995 року, стійкої втрати професійної працездатності, відповідно до п. 22 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472; поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 09 грудня 1997 року.

Отже, ОСОБА_1 повторно заявлено позовні вимоги про зобов?язання відповідача надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правила № 472; надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року; поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункту 22 Правил № 472, надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 09 грудня 1997 року, а також поставити на облік нещасний випадок на виробництві 09 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1, суд 1 інстанції виходив із того, що предмет позову цій справі є тотожнім із предметом позову у справі № 202/1281/20 та у справі № 2-3124-2010 – в частині вимог про зобов`язання відповідача надати довідку про розмір та розрахунок середньомісячного заробітку до ушкодження здоров`я по повторній травмі, яка сталася 09.12.1997 року, розрахований на час встановлення МСЕК первино 10.11.2006 року стійкої втрати професійної працездатності; надати довідку про розмір та розрахунок середньомісячного заробітку по першій травмі 07.04.1995 року, розрахований за три останні повні календарні місяці роботи до ушкодженню здоров`я, первино 07.08.1995 року, стійкої втрати професійної працездатності, відповідно до п. 22 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472; поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 09 грудня 1997 року, а також скласти акт за формою Н-1.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оцінивши надані сторонами докази, суд 1 інстанції дійшов до обгрунтованих висновків про тотожність позовних вимог, які були заявлені у справі № 202/1281/20 та у справі № 2-3124-2010 .

Посилання апелянта, що суди відмовляючи у задоволені цих позовних вимог, посилались на неналежний спосіб захисту своїх прав, та можливість позивача подати інший позов про захист порушених прав в інший спосіб, не свідчить, що позивач має право нескінченно користуватися своїми процесуальними правами та заявляти одні й ті самі вимоги, до тих же осіб. 

Враховуючи наведене, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, з чим повністю погоджується апеляційна інстанція, що провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункту 22 Правил № 472, надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 09 грудня 1997 року, а також поставити на облік нещасний випадок на виробництві 09 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1 слід закрити.

Отже, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вірно виходив із того, що між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав суду є рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2010 року у справі № 2-3124-2010 (головуючий-суддя Циганков В.О.) яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Дніпрометиз» в частині зобов?язання скласти акт форми Н-1. Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2020 року у справі № 202/1281/20 (головуючий-суддя Бєсєда Г.В.) було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз» про зобов`язання надати довідку про розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі, яка сталася 09.12.1997 року, розрахований на час встановлення МСЕК первинно 10.11.2006 року стійкої втрати професійної працездатності; надати довідку про розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 07.04.1995 року, розрахований за три останні повні календарні місяці роботи до ушкодженню здоров`я, первинно 07.08.1995 року, стійкої втрати професійної працездатності, відповідно до п. 22 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472; поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 09 грудня 1997 року, які набрали законної сили, а тому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для скасування цієї ухвали суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Ухвалу  Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: