ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року
м. Київ
 
справа № 127/33086/21
провадження № 51-1312 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника                                                  ОСОБА_6 ,
засудженого                                              ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 листопада 2022 року стосовно 
 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Попівка Липовецького району 
Вінницької області, який проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 ,
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 листопада 2022 року, ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 17 жовтня 2021 року приблизно о 12 годині проник на огороджену територію за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно намагався викрасти кутошліфувальну машинку «BoshGWS 1000» та шурупокрут «De WALT DCD 771» із набором біт та насадок до нього, загальною вартістю 2 809,50 грн, що належать ОСОБА_8 , проте не довів свої неправомірні дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілим при спробі залишити місця події. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, а кримінальне провадження - закрити. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції:
- надав неправильну оцінку наявним у матеріалах кримінального провадження доказам та безпідставно визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України;
- не дослідив безпосередньо докази, подані стороною обвинувачення;
- безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про визнання доказів недопустимими;
- ухвалив вирок на припущеннях, без дотримання вимог КПК України.
Крім того, посилається на те, що суд апеляційної інстанції:
- необґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання про повторне дослідження доказів;
- не виправив порушення, допущені судом першої інстанції, та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали доводи касаційної скарги, просили її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
За змістом ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку. 
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданій касаційній скарзі захисник ставить питання про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке, на його думку, призвело до безпідставного засудження ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Проте зазначені доводи Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.
Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. 
При цьому суд першої інстанції врахував, зокрема, показання: 
- потерпілого  ОСОБА_8 про те, що він працював на вулиці біля будинку за місцем свого проживання - АДРЕСА_2 , виніс у двір для роботи інструменти. Через деякий час він почув шурхіт у дворі та помітив, що зникли інструменти, які він залишив, а саме: кутошліфувальну машинку та шурупокрут. Побачивши обвинуваченого з інструментами, він наздогнав його та затримав. Також зазначив про те, що територія його домоволодіння повністю огороджена, вхід здійснюється через ворота та хвіртку, які зачиняються на засув; 
- свідка ОСОБА_9 - сусідки потерпілого - про те, що вона раніше бачила ОСОБА_7 , який приходив до її брата. У день події вона на прохання ОСОБА_8 вийшла на вулицю та побачила, як він утримував ОСОБА_7 , повідомивши їй про викрадення останнім у нього інструментів, які він залишив на ганку. На прохання ОСОБА_8 вона викликала поліцію;
а також дані, що містяться в: 
- протоколі огляду місця події (з фототаблицею) від 17 жовтня 2021 року, відповідно до якого було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 ;
- протоколі затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 17 жовтня 2021 року, відповідно до якого поруч із затриманим ОСОБА_7 було виявлено та вилучено кутошліфувальну машинку«Bosh», шурупокрут «De WALT» у сумці із коробкою насадок та зарядним пристроєм;
- протоколі проведення слідчого експерименту (з відеозаписом) від 17 жовтня 2021 року за участю потерпілого ОСОБА_8 , який показав про обставини викрадення з території його домоволодіння електроінструментів;
- протоколах тимчасового доступу до речей і документів від 11 листопада 2021 року, згідно з яким було вилучено DVD-диск із відеозаписом за період часу з 11 год до 16 год 17 жовтня 2021 року з камер спостереження станції технічного обслуговування на АДРЕСА_2 , та огляду цього DVD-диску від 15 листопада 2021 року;
- відеозаписі з камери зовнішнього спостереження станції технічного обслуговування на АДРЕСА_2 , у радіус зйомки якої потрапляє паркан та частина будинку АДРЕСА_2 , на якому зафіксовано: рух чоловіка з пакетом у руці та жінки повз домоволодіння АДРЕСА_2 ; жінка залишає місце події, а чоловік зникає з поля зору камер; через декілька хвилин чоловік знову потрапляє в поле зору камер з пакетом у руці, і в цей час з домоволодіння АДРЕСА_2 виходить інший чоловік та затримує його;
- висновку судової товарознавчої експертизи №7395-7396/21-21 від 01 листопада 2021 року, відповідно до якого встановлено ринкову вартість станом на 17 жовтня 2021 року: кутошліфувальної машинки «BoshGWS 1000» - 1 986,30 грн, шурупокрута «DeWALT DCD 771» - 823,20 грн.
При цьому суд першої інстанції не встановив того, що потерпілий обмовив ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки його показання узгоджувалися з іншими здобутими у кримінальному провадженні доказами.
Дослідивши ці докази, суд першої інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому суспільно небезпечне діяння.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, доведена поза розумним сумнівом, а тому доводи касаційної скарги захисника про те, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, є безпідставними. 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції безпосередньо не дослідив докази, подані стороною обвинувачення, то Суд зазначає про таке.
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинуваченого, потерпілої, свідків, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення відеозапису тощо.
Частиною 1 статті 358 КПК України регламентовано, що долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що усі письмові докази, надані стороною обвинувачення, були оголошені прокурором в судовому засіданні. Учасникам провадження була забезпечена можливість ознайомлюватися з ними та, у разі необхідності, ставити запитання. Сторона захисту не висловлювала своїх заперечень щодо поданих прокурором доказів. Місцевий суд надав оцінку усім доказам в нарадчій кімнаті, а тому застосована ним процедура повністю відповідає визначеній у ст. 23 КПК України засаді безпосередності дослідження доказів.
Твердження захисника про те, що протокол слідчого експерименту за участю потерпілого є недопустимим доказом, оскільки він, на його думку, є фактично повторним допитом ОСОБА_8 під час досудового розслідування, Суд уважає безпідставним.
Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, відповідно до висновку, викладеному в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17, приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту, який з огляду на ч. 2 ст. 84 КПК України є процесуальним джерелом доказу у вигляді документу.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав протокол слідчого експерименту за участю потерпілого допустимим доказом, зробивши висновок про те, що вказана слідча дія була проведена з дотриманням положень ст. 240 КПК України саме з метою перевірки та уточнення відомостей, значимих для встановлення обставин у даній справі, які проводились безпосередньо на місці вчинення злочину.
Крім того, потерпілий у судовому засіданні надав показання про обставини події, які в повній мірі узгоджуються з тим, що зафіксовано під час слідчого експерименту.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК України.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення, та його діям дано правильну юридичну оцінку.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про особу винного, зокрема, те, що він раніше судимий за корисливий злочин, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, негативно характеризується за місцем проживання, тобто дотримався вимог статей 50, 65-67, 68 ч. 3, 71 ч. 1 КК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника, доводи якої аналогічні доводам його касаційної скарги, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, належним чином умотивувавши свої висновки.
З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується й колегія суддів касаційного суду. 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив повторно докази, то Суд не може з ними погодитись з огляду на таке.
Частиною 3 статті 404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.
При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.
Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового засідання від 25 листопада 2022 року, колегія суддів суду апеляційної інстанції розглянула клопотання захисника про повторне дослідження доказів та, вислухавши думки учасників провадження, відмовила у його задоволенні через відсутність підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, навівши відповідне обґрунтування.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції під час апеляційного провадження не порушив вимог щодо безпосередності дослідження доказів.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
            Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                              ОСОБА_3