Ухвала    
19 липня 2023 року
м. Київ
справа № 757/1988/23-ц
провадження № 61-9914ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року та заяву про постановлення окремої ухвали у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ: 
У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд відшкодувати моральну шкоду.
В обґрунтування зазначав, що 16 листопада 2022 року за місцем його проживання працівниками Управління Служби безпеки України в Одеській області було проведено незаконний обшук. Його неодноразові звернення із скаргами на дії посадових осіб як Управлінням Служби безпеки України в Одеській області, так і Центральним управлінням Служби безпеки України були проігноровані. Вважав це тиском на нього, як викривача, оскільки за його заявами про факти корупційних або пов`язаних із корупцією кримінальних правопорушень були порушені кримінальні провадження. Моральну шкоду позивач оцінював в розмірі 50 000 грн та просив стягнути її з відповідача внаслідок бездіяльності.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року залишено без змін.
У липні 2023 року до Верховного Суду  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 
2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд.
Разом з касаційною скаргою заявник звернувся до Верховного Суду з заявою про постановлення окремої ухвали щодо службових осіб Служби безпеки України через порушення ними приписів статей 162, 364, Кримінального кодексу України та статей 13, 233, 234, 237 Кримінального процесуального кодексу України.
Щодо розгляду касаційної скарги
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та 
у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 
01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі 2 684,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову у цій справі становить 50 000 грн, що станом на 01 січня 
2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).
Таким чином, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону 
і окремого визнання її такою не потребує. 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 
2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 
4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Отже, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті                        
в порядку спрощеного позовного провадження.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено. При цьому, Верховним Судом взято до уваги правовідносини, в яких виник спір між сторонами, ціну позову та встановлені судами фактичні обставини справи.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року,          § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)           
від 19 грудня 1997 року, § 36).
З урахуванням наведеного,   ОСОБА_1  подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Щодо постановлення окремої ухвали
Подана заява не може бути прийнята Верховним Судом до розгляду та підлягає поверненню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження визначені главою 2 розділу V Перегляд судових рішень ЦПК України. 
У статті 389 ЦПК України визначено перелік судових рішень, які учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення (частина перша, восьма, десята статті 262 ЦПК України).
Отже, постановити окрему ухвалу Верховний Суд може лише за результатами перегляду справи в порядку касаційного чи апеляційного провадження.
Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень Верховний Суд здійснює касаційний перегляд судових рішень у цивільних справах, що виключає можливість вирішення питання про постановлення окремої ухвали без відкриття касаційного провадження у справі. Тому заяву про постановлення окремої ухвали належить повернути заявнику.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, статтями 260, 262, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394, статтею 400 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду 
м. Києва від 26 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Заяву ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Центрального управління Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди- повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          С. Ф. Хопта
 
                                                                                                                Р. А. Лідовець
 
                                                                                                                Д. Д. Луспеник