УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 504/1178/20
провадження № 51-5125 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 березня 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_6 , звільнено його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 цього Кодексу, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12019160330001394 від 31 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 червня 2023 року апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 
06 березня 2023 року - без змін.
Не погодившись із ухвалою апеляційного суду представник потерпілого звернувся із касаційною скаргою, у якій просить оскаржуване судове рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування вказує, що обвинувачений не з`являвся у судові засідання без поважних причин, що на його думку є фактичним ухиленням від суду, тому відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупинявся та вказана правова норма не підлягає застосуванню до 
ОСОБА_6 . Однак апеляційний суд, на його думку, дійшов помилкового висновку, що перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся, не переривався та обвинувачений не ухилявся від суду, внаслідок чого ухвалив необґрунтоване судове рішення. При цьому, суд не звернув увагу на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні оригінали заяв, на підставі електронних копій яких відкладався розгляд справи. Зазначає, що вказані копії документів не підписані електронним цифровим підписом обвинуваченого, копії додатків до цих заяв не засвідчені відповідно до вимог п. 5.26 ДСТУ 4163:2020.
Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши копію оскаржуваного судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_5 слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою та викладені докази, що спростовують її доводи.
Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За частиною 1 статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали, ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке вчинено 
31 грудня 2019 року. Вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 
ст. 49 цього Кодексу, при цьому сторона обвинувачення не заперечувала проти його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, доказів вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи ухилення від досудового розслідування або суду не надано, тому місцевий суд звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності через закінчення строку давності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, з чим погодився і суд апеляційної інстанції.
Разом з цим, переглядаючи ухвалу місцевого суду в межах апеляційної процедури за скаргою представника потерпілого, колегія суддів відхилила посилання адвоката ОСОБА_5 на неврахування судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 49 КК України при звільненні ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, а саме, що обвинувачений не з`являвся у судові засідання, що, на переконання представника, свідчить про зупинення строків давності. 
Так, згідно усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ч. 2 ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника. 
Разом з тим, факт ухилення особи, що вчинила кримінальне правопорушення, від слідства або суду має бути належним чином підтверджено.
Оцінюючи вказаний аргумент адвоката, суд дійшов до висновку, що сама по собі одиночна/подекуди неявка обвинуваченого в судове засідання, за будь-яких обставин, не вказує на його ухилення від суду, оскільки у даному провадженні до обвинуваченого не застосовувався привід у порядку ст. 323 КПК України, він не оголошувався у розшук за приписами ст. 281 цього Кодексу та судове провадження на підставі ст. 335 КПК України не зупинялося.
Водночас, судом апеляційної інстанції констатовано, що обвинувачений повідомляв місцевий суд про неможливість прибуття в судові засідання, у зв`язку з чим судовий розгляд відкладався з причин, визнаних судом поважними.
З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, Верховний Суд вважає, у даному випадку відсутні підстави стверджувати про ухилення ОСОБА_6 від суду, та відповідно не має підстав для застосування приписів ч. 2 ст. 49 КК України, а тому доводи адвоката ОСОБА_5 в цій частині є не спроможними. 
При розгляді апеляційної скарги представника потерпілого, суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційну скаргу залишив без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без зміни. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, на переконання Верховного Суду, доводи адвоката ОСОБА_5 про безпідставність звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності є необґрунтованими.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                      ОСОБА_3