ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 липня 2023 року 
м. Київ
справа № 551/1124/19
провадження № 51-3757км22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового
засідання                             ОСОБА_4 , 
прокурора                           ОСОБА_5 ,
захисника                            ОСОБА_6 ,
засудженого                       ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 7 травня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019170360000267, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Полтава, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком районного суду ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. 
Згідно з вироком суду 19 серпня 2019 року приблизно о 18:00 ОСОБА_7 , знаходився зі своїм братом ОСОБА_8 в приміщенні житлового будинку за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), де між ними на ґрунті давнішніх особистих неприязних відносин виникла сварка, та у ОСОБА_9 виник умисел на умисне вбивства свого брата. Тоді він, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на вбивство, взявши до рук дерев`яний предмет, схожий на биту, який знаходився в кімнаті будинку, завдав ним множинні удари по тілу і голові ОСОБА_8 . Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_8 помер на місці події.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги засудженого та його захисника, а вирок суду - без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження. На думку засудженого, вирок суду є незаконним, необґрунтованим та не відповідає вимогам ст. 370 КПК, а докази, які покладено в основу рішення, взагалі не досліджувались судом, і вони не доводять поза розумним сумнівом його винуватість у вчиненому злочині. Стверджує, що захищався від протиправних дій потерпілого та перевищив межі необхідної оборони, тому його дії за ст. 115 КК кваліфіковано неправильно. Вказує, що слідчий не мав повноважень на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, а захисниками здійснювався неналежний захист. Крім того, суд безпідставно послався у вироку на наявність у нього попередніх судимостей та призначив надто суворе покарання. Апеляційний суд не дав належної оцінки доводам апеляційних скарг сторони захисту та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про допит понятих, свідків та експертів. Відтак, на думку засудженого, судові рішення підлягають скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.  
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу і просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження або неповноту судового розгляду, чинним законом не передбачено.
З касаційної скарги вбачається, що засуджений, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено. 
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК при перегляді оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 КПК і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, на яких її визнано необґрунтованою. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь. 
Як неодноразово наголошував касаційний суд, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.
Разом із цим, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не дотримався в повному обсязі вказаних вимог закону.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства свого брата ОСОБА_8 , послався на: показання засудженого, котрий винуватість у вчиненому не визнав та стверджував, що лише захищався від протиправних дій потерпілого; показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , котрі були допитані безпосередньо у судовому засіданні та пояснили, що не були свідками події. 
Крім того, суд у вироку зазначив, що винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушення підтверджується наданими прокурором і дослідженим у судовому засіданні письмовими доказами по справі, зокрема: протоколом обшуку, проведеного за місцем проживання ОСОБА_7 , яким зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та виявлення трупу ОСОБА_8 , вилучено змиви та інші речі зі слідами РБК; протоколом огляду місця події з фототаблицею, з якого убачається, що було виявлено та вилучено дерев`яну битку зі слідами РБК; висновоком судово-медичного експерта № 174 А, відповідно до якого на трупі ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження (крововиливи, переломи, рани, садна, синці) та встановлено причину смерті потерпілого; протоколом огляду трупу, яким зафіксовані видимі тілесні ушкодження; протоколом огляду CD диска, на якому зафіксовано повідомлення ОСОБА_7 оператору служби «102» про вчинення ним кримінального правопорушення; протоколом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 , в ході якого останній повідомив та відобразив обставини події; висновками судово-імунологічних експертиз № 1010 та № 1012, якими встановлено приналежність крові засудженого і потерпілого до відповідної групи, встановлено, що виявлена кров на футболці, шортах, трусах, двох фрагментах тканини та змивах, може походити як від потерпілого так і від засудженого; висновком судово-психіатричної експертизи № 384, яким встановлено, що ОСОБА_7 на даний час не страждає хронічним, психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними; а також речовими доказами у справі.
Разом із цим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, із звукозаписів та журналів судових засідань суду першої інстанції, вказані письмові докази, а також ніші, за клопотанням прокурора було лише долучено до матеріалів кримінального провадження, проте вони у судовому засіданні не досліджувались, як про це зазначив суд у вироку. 
Крім того, судом було допитано свідка ОСОБА_14 , що підтверджується звукозаписом та журналом судового засідання від 17 березня 2020 року, але у вироку суду показання цього свідка не відображено, відповідної оцінки ним не надано. 
Про вказані порушення сторона захисту зазначала в апеляційних скаргах, проте як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, ці доводи не отримали належної перевірки та відповідної оцінки. 
При цьому, суд апеляційної інстанції частково задовольнив клопотання сторони захисту, допитав експерта ОСОБА_15 та дослідив його висновки № 174 А і № 154, в задоволенні інших клопотань сторони захисту - відмовив. 
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що із звукозапису допиту свідка ОСОБА_14 убачається, що вони зводяться до характеристики потерпілого та засудженого, при цьому суд вказаного свідка безпосередньо не допитував.
Разом із тим, принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів є однією із загальних засад кримінального провадження. Зміст цього принципу розкрито в ст. 23 КПК, згідно з якою суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. 
Суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 ч. 1 КПК).
Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ст. 94 ч. 1 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту ст. 23 ч. 2 та ст. 86 КПК, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК, а отже судове рішення відповідно до ст. 370 КПК не може бути визнано законним і обґрунтованим. 
Відтак, під час перегляду вироку колегія суддів апеляційного суду своїми процесуальними можливостями у повній мірі не скористалася, а зосередилась виключно на викладених у ньому висновках та обмежилась формальним переліченням доказів, показань свідків і документів, які наведені у вироку. 
Таким чином, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою. Зазначене рішення постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.
Відсутність в ухвалі апеляційного суду належним чином обґрунтованих та вмотивованих відповідей на всі доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника перешкоджає суду касаційної інстанції надати оцінку законності вироку місцевого суду з огляду на доводи, викладені в касаційній скаргзі, а тому колегія суддів вважає необхідним частково задовольнити касаційну скаргу засудженого, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
При новому розгляді апеляційному суду слід урахувати наведене, ретельно, з використанням наданих процесуальних можливостей перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах сторони захисту, надати на всі з них умотивовані відповіді та ухвалити законне судове рішення. 
Інші доводи касаційної скарги засудженого, зокрема, щодо неповноти судового розгляду, неправильної кваліфікації його дій, безпідставного врахування судом при призначенні покарання погашеної судимості тощо, мають бути предметом перегляду суду апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження.
Згідно з ч. 3 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.
Враховуючи те, що постановлена ухвала апеляційного суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, та беручи до уваги неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 , з метою попередження ризику його переховування від суду, колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                         ОСОБА_3