УХВАЛА

18 липня 2023 року 
м. Київ

справа №420/24016/21
адміністративне провадження № К/990/16415/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2023 року у справі за позовом дочірнього підприємства "ЛИДЕР" до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки , Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,
УСТАНОВИВ:
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року адміністративний позов ДП "ЛИДЕР" задоволено.
На зазначене рішення Державною службою України з безпеки на транспорті подано апеляційну скаргу.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 січня 2023 року зазначена апеляційна скарга була залишена без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 296 КАС України, а саме: при зверненні до суду з апеляційною скаргою апелянтом не сплачений судовий збір та відсутня заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, надано апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту отримання даної ухвали.
Згідно з розпискою про отримання, Державною службою України з безпеки на транспорті отримано копію ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 січня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху - 09 січня 2023 року.
У встановлений термін вказані в ухвалі недоліки не усунуті, заявником не подано до суду докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті відмовлено.
04 травня 2023 року Державною службою України з безпеки на транспорті подано до Верховного Суду касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2023 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строків та надання належних доказів для поновлення строку та документу про сплату судового збору.
Одночасно скаржнику роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині надання документу про сплату судового збору у строк, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху, скаржник подав клопотання про відстрочення сплати судового збору, в обґрунтування якого посилається на об`єктивну неможливість здійснення сплати судового збору у встановлений в ухвалі строк, що зумовлено, як вказує скаржник, введеним на всій території України воєнним станом та недостатністю на рахунку скаржника суми коштів необхідної для сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі, доводить, що контролюючий орган позбавлений можливості своєчасно сплатити судовий збір та надати платіжне доручення про таку сплату. Звертає увагу, що право на судовий захист входить до переліку тих прав, що захищаються Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Вирішуючи клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору виходить з наступного.
За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
При цьому, відповідно до частин першої та другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
З указаного слідує, що скаржник не є суб`єктом, на якого розповсюджується дія законодавства щодо зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати, відстрочення його сплати.
У поданому клопотанні, окрім посилання на неможливість проведення платежів, недостатність фінансування Укртрансбезпеки та скрутний майновий стан скаржника, викликаний режимом воєнного стану в Україні, контролюючий орган не зазначає про вжиті ним заходи задля сплати у цій справі суми судового збору у встановлений в ухвалі суду строк. Тобто відсутні належні обґрунтування підстав для відстрочення сплати судового збору, оскільки подані заявником докази, не містять безсумнівних відомостей про час і обсяг очікуваних надходжень на рахунок скаржника, призначених для сплати судового збору, й жодним чином не підтверджують виникнення у нього можливості сплатити такий збір упродовж нового строку. 
Отже, обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у них коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення, розстрочення чи відстрочення від такої сплати.
Окрім того, відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Суб`єкт владних повноважень, який діє від імені держави, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору.
Верховний Суд відхиляє доводи заявника про запровадження воєнного стану на території України, що, зокрема, стало причиною для невиконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху щодо сплати судового збору для органу державної влади, оскільки заявником не додано належних доказів на підтвердження наявності непереборних обставин, які, у взаємозв`язку із введенням воєнного стану, вплинули на роботу цього державного органу та перешкоджали йому виконати вимоги ухали.
Також, колегія суддів вважає недоречними посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як підставу для відстрочення сплати судового збору, оскільки висновки цього суду направленні на встановлення порушень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і захист прав людини (у виключних випадках - юридичної особи), а не органів державної влади.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.
Зазначене дає підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржником не усунуто.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись статтями 169, 248, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ :
Відмовити у задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2023 року у справі №420/24016/21.
Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2023 року у справі за позовом дочірнього підприємства "ЛИДЕР" до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки , Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                          А.Г. Загороднюк

Судді:                                                                                                              Л.О. Єресько

                                                                                                              В.М.Соколов