Постанова
Іменем України
 
09 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 509/6041/18
провадження № 61-3280св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , державне підприємство «Сетам», Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 25 січня 2023 року в складі колегії суддів: Комлевої О. С.,                           Сегеди С. М., Цюри Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі -                   ТОВ «Кредитні ініціативи»), ОСОБА_2 , державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Овідіопольський ВДВС), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів, визнання недійсним акту про реалізацію предмета іпотеки.
 
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 18 січня 2008 року між ним та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АК промислово - інвестиційний банк», банк) укладено кредитний договір на суму 80 000 дол. США, а також іпотечний договір, предметом якого є належна йому земельна ділянка площею 0,1203 га за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірна земельна ділянка).
На підставі договору від 17 грудня 2012  року банк відступив право вимоги за вказаним кредитним договором на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), про що не повідомив боржника.
03 травня 2016 року нотаріус вчинив виконавчий напис на користь                                ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 18 січня 2008 року у розмірі 995 478,16 грн, з яких заборгованість за кредитом - 503 428,75 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 492 049,16 грн, що виникла за період з 14 січня               2015 року до 01 лютого 2016 року.
04 жовтня 2016 року Овідіопольський ВДВС відкрив виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса.
10 липня 2017 року ДП «Сетам» було складено протокол проведення електронних торгів з реалізації спірної земельної ділянки, переможцем торгів визначено ОСОБА_2 
08 серпня 2017 року державний виконавець Овідіопольського ВДВС склав акт про реалізацію вказаного предмета іпотеки.
 
З урахуванням зазначених обставин позивач вказував на незаконність вчиненого поза межами трирічного строку давності виконавчого напису нотаріуса, який слід рахувати з часу виникнення у стягувача відповідного права. Крім того, позивач зазначав, що у момент вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною, оскільки рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2012 року з нього на користь банка стягнуто значно меншу суму, ніж вказано у виконавчому написі  нотаріуса від 03 травня 2016 року. Водночас стягувач не надав приватному нотаріусу доказів безспірності зазначеної заборгованості.
 
Враховуючи зазначене, позивач просив суд:
-        визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. від 03 травня 2016 року, реєстраційний № 10067, про стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» з ОСОБА_1 заборгованості, що виникла по кредитному договору № 05-03-16/3                    від 18 січня 2008 року у розмірі 995 478,16 грн;
-        визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 270057, складений 10 липня 2017 року ДП «Сетам», з реалізації земельної ділянки, кадастровий номер 5123755200:02:003:0051, площею 0,1203 га, за адресою: АДРЕСА_1 ;
-        визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки - спірної земельної ділянки, складений та затверджений 08 серпня 2017 року Овідіопольським ВДВС по виконавчому провадженню № 52503204.
 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 вересня 2019 року  в складі судді Козирського Є. С. позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А.                             від 03 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь                ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості, що виникла по кредитному договору від 18 січня 2008 року у розмірі 995 478,16 грн.
Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів № 270057, складений 10 липня 2017 року ДП «Сетам», з реалізації земельної ділянки, кадастровий номер 5123755200:02:003:0051, площею 0,1203 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки - земельної ділянки, кадастровий номер 5123755200:02:003:0051, площею 0,1203 га, за адресою: АДРЕСА_1 , складений та затверджений 08 серпня 2017 року Овідіопольським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області по виконавчому провадженню                             № 52503204.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», оскільки стягувана заборгованість не була безспірною. Стягувач не надав нотаріусу документів, за якими можливо було б переконатись у існуванні безспірного розміру заборгованості. Водночас суд надав оцінку змісту рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2012 року по справі № 2-681/11, де ОСОБА_1 заперечував проти задоволення вимог банку та заявив зустрічний позов про внесення змін до кредитного договору шляхом зменшення відсоткової ставки за користування кредитом та встановлення графіку повернення коштів.
Установивши, що ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 17 грудня 2012 року, а оскаржуваний виконавчий напис вчинено 03 травня 2016 року, суд дійшов висновку, що нотаріус вчинив виконавчий напис з пропуском трирічного строку, встановленого статтею                  88 Закону України «Про нотаріат».
Дійшовши висновку, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса (правочин) є недійсним, суд першої інстанції застосував норми частин першої та п`ятої статті 216 ЦК України, вказавши про визнання недійсними й подальших правочинів, вчинених на підставі правочину, який визнано судом недійсним (протокол проведення електронних торгів та акт про реалізацію предмета іпотеки).
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 25 січня 2023 року скасовано рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 вересня 2019 року в частині визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів та акта про реалізацію предмета іпотеки та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову  ОСОБА_1 . 
В решті рішення суду залишено без змін. 
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду про те, оскаржуваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», оскільки стягувана заборгованість не була безспірною. Апеляційний суд також вважав обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з пропуском трирічного строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат».
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не погодився із висновком місцевого суду про те, що вимога про визнання результатів електронних торгів недійсними є похідною від вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса недійсним, оскільки саме на підставі відповідного виконавчого напису в подальшому було проведено електронні торги, а тому спеціальна позовна давність у даних правовідносинах не підлягає застосуванню.
Установивши, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом 27 грудня 2018 року, суд дійшов висновку, що позивач пропустив спеціальний тримісячний строк позовної давності для звернення до суду з позовом про оскарження результатів прилюдних торгів, визначений статтею 48 Закону України «Про іпотеку», який сплив 10 жовтня 2017 року, про що заявив відповідач ОСОБА_2 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
У березні 2023 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції в частині вирішення судом його позовних вимог про визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів та акта про реалізацію предмета іпотеки, у якій просив її скасувати в цій частині та залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині. Водночас ОСОБА_1 подав до суду клопотання про поновлення строку позовної давності.
Підставами касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року справа № 263/15746/20 (провадження № 61-17249св21), тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник оскаржує судове рішення з передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав (вказує на порушення судом норм процесуального права відповідно до пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що з огляду на те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилася примусова процедура продажу нерухомого майна на оспорюваних електронних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, слід дійти висновку про недійсність електронних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, що призвело до порушення майнових прав позивача.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання електронних торгів, а також виданих за їх результатами протоколу та акта виконавця, а суд апеляційної інстанції безпідставно скасував законне та обґрунтоване судове рішення.
Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що позивач та його представник з неповажних причин не прибули до судового засідання, призначене на 25 січня 2023 року, та не повідомили про причини своєї неявки.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою Верховного Суду від 12 липня               2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
18 січня 2008 року між ПАТ «АК промислово - інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 05-03-16/3, згідно із яким останній отримав кредит в сумі 80 000 дол. США на строк до 14 січня                          2015 року, а також на забезпечення цього договору - іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Рєкою Л. А., предметом якого є належна позивачу земельна ділянка площею 0,1203 га за адресою:  АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755200:02:003:0051.
 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2012 року по справі № 2-681/11 задоволено позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» суму заборгованості за кредитним договором № 05-03-16/3 від 18 січня 2008 року в розмірі 638 373,51 грн, в тому числі 503 428,75 грн - заборгованість за основним та простроченим кредитом; 132 931,04 грн - заборгованість за строковими та простроченими процентами; 2 013,72 грн - комісія за користуванням кредитом.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про зміну умов кредитного договору відмовлено.
 
03 травня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис (реєстр. № 10067) на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, що виникла по кредитному договору № 05-03-16/3 від 18 січня 2008 року. За цим виконавчим написом з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 05-03-16/3 у розмірі 995 478,16 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 503 428,75 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 492 049,16 грн, а також суму плати, що здійснена стягувачем за здійснення виконавчого напису.
 
04 жовтня 2016 року Овідіопольським ВДВС було відкрито виконавче провадження № 52503204 по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріусу № 10067, виданого 03 травня 2016 року.
 
10 липня 2017 року ДП «Сетам» було складено протокол № 270057 проведення електронних торгів з реалізації іпотеки - спірної земельної ділянки. Переможцем торгів визначений ОСОБА_2 
 
08 серпня 2017 року державний виконавець Овідіопольського ВДВС Іскра С. І. склав акт про реалізацію предмета іпотеки - спірної земельної ділянки.
 
20 червня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому поставив питання про застосування наслідків спливу спеціального тримісячного строку позовної давності, встановленого статтею 48 Закону України «Про іпотеку» до позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними результатів електронних торгів та акта про реалізацію предмета іпотеки.
 
Мотивувальна частина 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Оскільки касаційна скарга містить доводи лише щодо вирішення судом позовних вимог про визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів, визнання недійсним акту про реалізацію предмета іпотеки, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 400 ЦПК України переглядається судом касаційної інстанції лише у цій частині та не переглядається в частині вирішення судами вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Цим вимогам судове рішення в частині, що оскаржується у касаційному порядку, відповідає з таких підстав.
 
У справі, що переглядається, позивач доводить порушення порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом, та як наслідок недійсність проведених на підставі такого виконавчого напису електронних торгів, за якими було відчужено належне йому нерухоме майно.
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.
 
Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.  
 
Правова природа продажу майна з прилюдних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених вимогами чинного законодавства.
 
Статтею 48 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя, іпотекодавця, боржника та будь-якого учасника прилюдних торгів оскаржити результати цих торгів.
 
Оскарження результатів проведення прилюдних торгів і продажу предмета іпотеки, передбачене цією статтею, є пред`явленням вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах.
 
Оскарження результатів торгів відповідно до статті 48 Закону України «Про іпотеку» означає можливість оскаржити договір, укладений на прилюдних торгах, як з підстав невідповідності його вимогам ЦК України, зокрема статей 203, 215 ЦК України, так і з підстав, передбачених статтями 45-47 Закону України «Про іпотеку».
 
Установивши, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу належного позивачу нерухомого майна на оспорюваних електронних торгах, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про недійсність електронних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд і у постановах:                          від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження                                        № 61-22566св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц (провадження № 61-21320св18), від 07 лютого 2019 року у справі                                          № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 (провадження № 61-11606св18), від 19 серпня 2020 року у справі № 202/1698/17 (провадження № 61-6431св20).
 
Водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів та акта про реалізацію предмета іпотеки у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.
 
Колегія суддів вважає це висновок таким, що відповідає вимогам закону, обставинам та матеріалам справи з огляду на таке.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду  від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зазначено, що позовна давність застосовується лише щодо вимог про захист порушеного права.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
 
У законі для окремих видів вимог може встановлюватися спеціальна позовна давність.
 
Встановлено, що у даній справі 10 липня 2017 року на електронних торгах реалізовано нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, тому електронні торги та реалізація предмета іпотеки відбувалися з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».
 
Згідно зі статтею 48 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна.
Таким чином, у справах про визнання недійсними торгів з реалізації нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, підлягає застосуванню спеціальна позовна давність, передбачена статтею 48 Закону України «Про іпотеку».
 
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення                             свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
Матеріали справи містять заяву відповідача ОСОБА_2 про застосування спеціального строку позовної давності, передбаченого статтею 48 Закону України «Про іпотеку».
 
З матеріалів справи також вбачається, що до суду з позовом про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, які були проведені 10 липня 2017 року, позивач звернувся у грудні 2018 року, тобто з пропуском тримісячного строку позовної давності, установленого статтею 48 Закону України «Про іпотеку».
 
Заперечуючи проти застосування позовної давності, позивач вказував, що вимога про визнання результатів електронних торгів недійсними є похідною від вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а тому спеціальна позовна давність у даних правовідносинах не підлягає застосуванню. 
 
Водночас позивач не вказував про поважність причин пропуску вказаного строку та не просив суд його поновити, подавши відповідне клопотання лише до суду касаційної інстанції, тобто після вирішення справи судами.
 
Установивши, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом 27 грудня 2018 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позивач пропустив спеціальний тримісячний строк позовної давності для звернення до суду з позовом про оскарження результатів прилюдних торгів, визначений статтею 48 Закону України «Про іпотеку», який сплив 10 жовтня 2017 року, про що заявив відповідач ОСОБА_2 , та обґрунтовано відмовив у позові з цих підстав.
 
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 травня 2019 року в справі № 404/1561/16-ц (провадження № 61-40280св18), від 10 червня                2020 року в справі № 207/1194/17 (провадження № 61-42060св18),                                від 17 червня 2020 року в справі № 526/2205/17 (провадження № 61-45886ск18).
 
Водночас суд апеляційної інстанції підставно відхилив посилання позивача про незастосування до спірних правовідносин спеціальної позовної давності, обґрунтовано вказавши на те, що у справах про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, підлягає застосуванню спеціальна позовна давність, передбачена статтею               48 Закону України «Про іпотеку».
 
Колегія суддів вважає безпідставними посилання заявника на неврахування судами висновку щодо застосування норми права, викладеного  у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року в справі № 263/15746/20 (провадження № 61-17249св21), оскільки  викладені у вказаній справі висновки щодо незаконності результатів електронних торгів, які були проведені на підставі виконавчого напису, який було визнано таким, що не підлягає виконанню, а також виданих за результатами цих торгів акта приватного виконавця про проведення електронних торгів та свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно, не суперечать висновкам судів попередніх інстанцій, зробленим у справі, що переглядається.
 
Водночас безпідставними є посилання заявника на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі                 № 706/1272/14-ц, оскільки встановлені фактичні обставини у вищенаведеній справі відрізняються від встановлених обставин у справі, яка переглядається.
 
У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду виснувала про питання щодо поважності причин пропуску позовної давності з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини, тоді як у справі, що переглядається, установлено, що позивач вказував про поважність причин пропуску вказаного строку та не просив суд його поновити в суді першої інстанції. Наданому до суду касаційної інстанції клопотанню про поновлення строку позовної давності надано правову оцінку в ухвалі від 08 травня 2023 року.
 
Аргументи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права є безпідставними, оскільки розглядаючи справу у відкритому судовому засіданні за відсутності належним чином повідомлених про її розгляд учасників справи, суд апеляційної інстанції розглянув справу з врахуванням вимог закону щодо тривалості такого розгляду, не маючи при цьому законних підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтею 223 ЦПК України, та констатувавши відсутність відповідних клопотань від учасників справи про її відкладення.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
 
Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 25 січня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович