П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
27 вересня 2023 року                                                                                             м. Київ
 
Справа № 362/4314/20
Провадження № 22-ц/824/10023/2023
 
Резолютивна частина постанови оголошена 27 вересня 2023 року
Повний текст постанови складено 28 вересня 2023 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                               судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Мандрики О.П.
 
сторони:         позивач                      ОСОБА_1 ,
                        відповідач                 ОСОБА_2 ,
                        третя особа               ОСОБА_3 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Кир`ян Дарією Ігорівною, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2022 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 02 жовтня 2004 року та від 02 листопада 2005 року їй, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожному з них належить по 1/3 частині будинку АДРЕСА_1 . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 677 кв. м, в тому числі лишки пл.77 кв. м, згідно з даними техпаспорту.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні будинком, господарськими будівлями, позов задоволено. Виділено ОСОБА_2 в натурі частину приміщення 
1-4 площею 9,2 кв. м, приміщення 1-5 площею 9,1 кв. м., гараж літ. «Д», що становить 37/100 будинку АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в натурі приміщення 1-1 площею 11,9 кв. м, 1-2 площею 5,0 кв. м, сараї літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», погріб, що становить 63/100 зазначеного будинку. Зобов?язано ОСОБА_2 за власний кошт влаштувати дверний проріз 
у зовнішній стіні приміщення 1-5, замурувати дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 
1-6, влаштувати перегородку на площі приміщення 1-4 з виступом 1,06 м від осі до існуючої перегородки, добудувати приміщення кухні та тамбура до приміщення 1-5 
з правої сторони будинку. Зобов?язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за власний кошт демонтувати піч та перегородку між приміщеннями 1-2 та 1-3, 1-2, 1-3 та 1-4 і влаштувати житлове приміщення в приміщенні 1-2. Визначено в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 242,6 кв. м, в тому числі лишки площею 42,6 кв. м в тимчасове користування та площу земельної ділянки під будівлями на 
АДРЕСА_1 . Визначено в користування ОСОБА_3 та 
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 485,2 кв. м, в тому числі лишки площею 85,2 кв. м 
в тимчасове користування та площу земельної ділянки під будівлями на АДРЕСА_1 та ін.
Згідно з оцінкою технічного стану одноповерхового жилого будинку АДРЕСА_1 та висновку Державного підприємства «Державний науково-дослідницький інститут будівельних конструкцій» від 26 квітня 2011 року: фізичний знос будівлі F= 65 …70% перевищує верхній граничний рівень, за межами якого здійснення будь-яких видів ремонтно-конструктивних робіт по технічним причинам та економічним міркуванням вважається недоцільним; враховуючи ветхість зазначеної будівлі, будь-яке втручання у зміну існуючої несущої конструктивної системи будівлі є недопустимим внаслідок можливості настання аварійної ситуації.
Таким чином, даний будинок є неподільним.
Позивачка вказувала, що спільне з відповідачем володіння та користування будинком є неможливе з огляду на погані відносини, що склалися між ними, вони не спілкуються, родинних зв?язків не підтримують. Крім того, відповідач у зазначеному будинку не проживає, за комунальні послуги не сплачує, всі витрати на утримання будинку несе лише вона. За останні 8 років жодного разу не з?являвся. Вона та відповідач не в змозі самостійно врегулювати питання спільного володіння та користування спірним майном.
У зв?язку з чим, вважає, що доцільним є виплата відповідачу компенсації, за його частку в будинку та земельної ділянки, на якій вона розташована, оскільки спірна власність жодним чином ним не використовується.
При цьому, зазначала, що на її думку припинення права власності на частку 
в спільному майні не завдасть жодної шкоди інтересам відповідача та членам його сім?ї, оскільки він разом з родиною постійно проживає за іншою адресою, а також володіє нерухомим майном і за 10 років жодного разу не з?являвся у спірному будинку.
Згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 в якій він зареєстрований та проживає.
Відповідно до висновку про вартість об?єкта оцінки, складеного ТОВ «Профі Екперт» будинок оцінується в 314 756,13 грн, 2/3 цього будинку становить 209 837,42 грн, таким чином 1/3 будинку, що належить відповідачу складає 104 918,71 грн.
Витрати на будинок за період, протягом якого частина будинку належить на праві власності відповідачу, а саме з 01 лютого 2010 року до 30 квітня 2020 року становлять 
79 814,52 грн, що складаються: 62 518,46 грн - оплата за природний газ та інші послуги газового господарства; 9 441,20 грн - оплата за постачання електричної енергії; 
2 950 грн - встановлення металопластикових вікон; 4 904,86 грн - утеплення будинку.
Позивачка вважала, що сума відшкодування відповідачу за 1/3 частину будинку складає 78 313,87 грн, яка в подальшому буде нею внесена на визначений судом депозитний рахунок, оскільки відповідач свою частку майна не утримував, а 1/3 витрат на будинок і його утримання за вищевказаний період складає 26 604,84 грн, які повинен нести відповідач. Вважала, що сума відшкодування за його частину будинку повинна бути зменшена з урахуванням даних витрат. 
Також зазначала, що стосується земельної ділянки під будівлями, що належать відповідачу, то визначити її ринкову вартість можливості немає, оскільки оцінку об?єкта нерухомості можна зробити лише за заявою власника, а тому є необхідність в призначенні даної експертизи судом.
Посилаючись на викладені обставини, уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_1 просила:
- припинити право власності ОСОБА_2 на 37/100 будинку 
АДРЕСА_1 , а саме частину приміщення 1-4 площею 9,2 кв. м, приміщення 1-5 площею 9,1 кв. м, гараж літ. «Д», стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за зазначену частку у спільному майні у сумі 
109 918,71 грн;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 37/100 будинку 
АДРЕСА_1 , а саме частину приміщення 1-4 площею 9,2 кв. м, приміщення 1-5 площею 9,1 кв. м. 
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2020 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.
Представник відповідача - ОСОБА_4 подав відзив на позов, у якому зазначив, що на думку відповідача позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню з таких підстав. 
За змістом статті 364 ЦК України компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Виходячи з положень статті 364 ЦК України право спільної часткової власності ОСОБА_2 припинилося з моменту набрання законної сили рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року про виділ частки майна в натурі, а відтак підстави для припинення права ОСОБА_2 на частку 
у спільному майні відповідно до статті 365 ЦК України відсутні. Разом з цим, положеннями статті 365 ЦК України передбачено, що припинення права особи на частку 
у спільному майні здійснюється за рішенням суду за позовом співвласників, проте позивач ігноруючи право молодшої сестри ОСОБА_3 , яку позивач зазначила третьою особою, просить визнати право власності на частку ОСОБА_2 лише за нею. Доводи позивача про те, що майно є неподільним не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи про поділ спірного будинку в натурі суд досліджував та врахував позитивні висновки компетентних служб, про що зазначено в рішенні від 11 лютого 
2010 року у справі №2-91/2010. Що стосується висновку Державного підприємства «Державний науково-дослідницький інститут будівельних конструкцій» від 26 квітня 
2011 року, то він був зроблений з метою визначення можливості перебудови будинку, та він не є відповідним висновком судового експерта. Крім того, вказував, що припинення права власності ОСОБА_2 завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім?ї, оскільки спірне майно є цінним для відповідача як пам?ять про батьків, будинок розташований майже в центрі міста Василькова, має присадибну ділянку, яку 
б відповідач з радістю використовував би для вирощування городини, якщо б позивач не чинила йому перешкоди в користуванні, так як відповідач є самотнім пенсіонером та отримує невелику пенсію, має двох доньок, яким він може залишити спірне нерухоме майно у спадок. Також зазначав, що спільне володіння і користування майном дійсно 
є проблематичним, однак можливим з огляду на те, що належний відповідачу гараж має окремий вхід з вулиці, а до належної йому частини будинку згідно з рішенням суду про виділ частки майна в натурі передбачено влаштування окремого входу. Крім того, відповідач не згоден з наданою позивачем оцінкою майна, оскільки він складений для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов?язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, що значно відрізняється від ринкової вартості. Також оцінкою визначена вартість житлового будинку та його 1/3 частину, однак відповідачу виділено майно, що складає 37/100, що становить зовсім іншу суму. Також 
в ній не враховано вартості двох земельних ділянок, які перебувають у власності відповідача. Що стосується понесених позивачем витрат на утримання будинку, то зазначені витрати позивач не погоджувала з відповідачем, до будинку його не пускала. Позивач чинить перешкоди відповідачу у користуванні належним йому майно. До цього часу залишаються не виконаними як рішення про виділ частки майна в натурі (справа 
№2-91/20010) так і рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2012 року (справа №2-790/12), згідно з яким ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 з виділених ОСОБА_2 приміщень та вселено ОСОБА_2 у ці приміщення, зобов?язано ОСОБА_1 , 
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 передати 
ОСОБА_2 ключі від хвіртки на подвір?я та вхідних дверей будинку та від дверей до приміщення 1-2. При цьому, в порядку виконання рішень суду державними виконавцями неодноразово складалися акти, було порушено кримінальну справу за частиною першою статті 382 КК України. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .
            Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності відмовлено.
Повернено ОСОБА_1 104 919,00 грн, що внесені нею на рахунок 
НОМЕР_1, код отримувача **26268119, банк отримувача Державна казначейська служба України, м. Київ, згідно з квитанцією від 24 лютого 
2021 року № N0D515246М.
            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки: внаслідок виділу в натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності відповідача на це майно припинилося; висновок-оцінка не є належним та допустимим доказом в розумінні статей 77-78 ЦПК України, оскільки він не містить даних, що спірний будинок є неподільним. Крім того, даний висновок-оцінка складений науковими співробітниками технічних наук, які не є експертами в розумінні статті 106 ЦПК України та статті 10 Закону України «Про судову експертизу»; чинення позивачем перешкод відповідачу в користуванні належних йому на праві власності приміщень будинку підтверджується встановленими судом обставинами в рішеннях Васильківського міськрайонного суду Київської області від 
11 лютого 2010 року та від 14 березня 2012 року, на які посилався відповідач. Посилання позивача на те, що відповідач у спірному будинку не проживає та має інше житло, комунальні послуги не сплачує, всі витрати на утримання будинку несе позивач, що підтверджується відповідними квитанціями не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не можуть бути підставою для припинення права власності відповідача на належне йому майно та підлягають вирішенню в інший, передбачений законом, спосіб; при визначенні розміру грошової компенсації наданий позивачем звіт не може бути прийняти до уваги, оскільки він не був виготовлений на замовлення позивача, мета оцінки майна та вид його вартості визначався для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов?язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, він не містить даних ринкової вартості належного позивачу майна, в тому числі даних ринкової вартості належних відповідачу на праві власності земельних ділянок. Клопотання про призначення відповідної експертизи сторони не заявляли.
            09 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кир?ян Д. І. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06грудня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надана належна правова оцінка доказам по справі, не застосовував норми закону, які підлягають застосуванню, а тому рішення прийняте за результатами розгляду повинно бути скасовано та ухвалено нове рішення.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 12 травня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 травня 2023 року витребувано 
з Васильківського міськрайонного суду Київської області матеріали справи № 362/4314/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності.
01 червня 2023 року матеріали справи № 362/4314/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власност надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 червня 2023 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кир`ян Д. І. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 
06 грудня 2022 року задоволено та поновлено його.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кир`ян Д. І., на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2022 року залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.
Ухвала мотивована тим, що заявником до апеляційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
03 липня 2023 року заявником на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 02 червня 2023 року надано докази сплати судового збору в розмірі, встановленому судом.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Кир`ян Д. І., на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2022 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2023 року справу призначено до судового розгляду з викликом учасників справи.
            У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги та не заперечував розглянути справу за його відсутності.
            В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кир`ян Д.І. підтримала доводи апеляційної скарги.
            Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише 
у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
            Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 02 жовтня 2004 року та від 02 листопада 
2005 року, виданих державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованих у реєстрі за №№ 3352, 1-3380 належить кожному по 1/3 частині будинку АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року у справі № 2-91/20010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 
ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні будинком, господарськими будівлями та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , 
ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку та сплату грошової компенсації, позов ОСОБА_2 задоволено. Зустрічний позов 
ОСОБА_3 , ОСОБА_9 залишено без розгляду.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд вирішив: виділити 
ОСОБА_2 в натурі частину приміщення 1-4 площею 9,2 кв. м, приміщення 1-5 площею 9,1 кв. м, гараж літ. «Д», що становить 37/100 будинку 
АДРЕСА_1 . Виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в натурі приміщення 1-1 площею 11,9 кв. м, 1-2 площею 5,0 кв. м, сараї літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», погріб, що становить 63/100 зазначеного будинку. Зобов?язати ОСОБА_2 за власний кошт влаштувати дверний проріз у зовнішній стіні приміщення 1-5, замурувати дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 1-6, влаштувати перегородку на площі приміщення 1-4 
з виступом 1,06 м від осі до існуючої перегородки, добудувати приміщення кухні та тамбура до приміщення 1-5 з правої сторони будинку. Зобов?язати ОСОБА_3 
і ОСОБА_1 за власний кошт демонтувати піч та перегородку між приміщеннями 1-2 та 
1-3, 1-2, 1-3 та 1-4 і влаштувати житлове приміщення в приміщенні 1-2. Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в рівних частках 5 639, 7 грн 
(по 2 819,85 грн кожній) як компенсації за зменшення ідеальних часток. Зобов?язати 
ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні виділеними йому приміщеннями будинку. Визначити в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 242,6 кв. м, в тому числі лишки площею 42,6 кв. м в тимчасове користування та площу земельної ділянки під будівлями на АДРЕСА_1 . Визначити в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 485,2 кв. м, в тому числі лишки площею 85,2 кв. м в тимчасове користування та площу земельної ділянки під будівлями в АДРЕСА_1 . Провести розподіл ділянок співвласників по лініям з визначенням точок, що розподіляють межі ділянок. Вирішено питання щодо судових витрат. 
Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що суд виділив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в натурі частини приміщень будинку 
АДРЕСА_1 , які з урахуванням виконання останніми ремонтно-будівельних робіт зазначених у рішенні складають окремі квартири. При цьому суд врахував позитивні висновки компетентних служб (відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради, Васильківської санепідемстанції, Васильківської філії по експлуатації газового господарства, Васильківського районного відділу з питань надзвичайних ситуацій та дозвіл виконавчого комітету Васильківської міської ради) на переобладнання будинку з одноквартирного в двоквартирний. Також суд визначив порядок користування земельною ділянкою, зокрема, визначивши ОСОБА_2 відповідні частини земельної ділянки та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 частину земельної ділянки (з визначенням точок, що розподіляють межі ділянок). Крім того, суд зобов?язав ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні виділеними йому приміщеннями будинку.
Відповідно до копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 
є власниками житлового будинку АДРЕСА_3 , який належить їм на праві спільної часткової власності, по 1/3 частині будинку кожній.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 
26 січня 2021 року ОСОБА_2 є власником житлового приміщення 1-4 площею 
9,2 кв. м; приміщення 1-5 площею 9,1 кв. м, гаражу літ. «Д» на 
АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0143 га, кадастровий номер 3210700000:04:042:0061 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначене майно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.
Відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки від 
04 вересня 2012 року відповідачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0143 га, кадастровий номер 3210700000:04:042:0061 за адресою: 
АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва 
і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка площею 0,0099 га, кадастровий номер 3120700000:04:042:0062, розташована за цією ж адресою з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Згідно з висновком-оцінкою технічного стану одноповерхового жилого будинку 
АДРЕСА_3 , виготовленого Державним підприємством «Державний науково-дослідницький інститут будівельних конструкцій» 26 квітня 
2011 року, на замовлення ОСОБА_1 , фізичний знос будівлі F= 65 …70% перевищує верхній граничний рівень, за межами якого здійснення будь-яких видів ремонтно-реконструктивних робіт по технічним причинам та економічним міркуванням вважається недоцільним; враховуючи ветхість зазначеної будівлі, будь-яке втручання у зміну існуючої несущої конструктивної системи будівлі є недопустимим внаслідок можливості настання аварійної ситуації.
Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Профі Екперт», на замовлення ОСОБА_3 , станом на 10 серпня 2020 року ринкова вартість об?єкта оцінки - житлового будинку з господарськими побутовими будівлями, загальною площею 60,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 складає, без ПДВ: 314 756,13 грн; ринкова вартість 2/3 частини об?єкта оцінки складає, без ПДВ:
209 837,42 грн.
Зі змісту вказаного Звіту, зокрема, висновку про вартість об?єкта оцінки, який 
є невід?ємною його частиною вбачається, що мета оцінки та вид вартості, що визначався - для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов?язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства.
24 лютого 2021 року ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок 104 919, 00 грн - вартість частини у спільному майні у справі № 362/4314/20, що підтверджується квитанцією від 24 лютого 2021 року № N0D515246М.
ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про виселення відповідачів з належних йому на праві власності частин приміщень будинку, виділених рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року, вселення його в зазначені приміщення та усунення перешкод в користуванні майном.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2012 року у справі № 2-790/12 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Виселено відповідачів з частин приміщення 1-4 та 1-5 будинку та гаража за адресою: АДРЕСА_1 та вселено позивача у зазначені приміщення. Зобов?язано відповідачів передати позивачу ключі від хвіртки на подвір?я та вхідних дверей будинку, та від дверей до приміщення 1-2 на час проведення перепланування йому приміщень 
в окреме житло. Стягнено з відповідачів на користь позивача 1 000,00 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди та судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.
Згідно з постановою прокурора Васильківської міжрайонної прокуратури від 
07 вересня 2012 року ОСОБА_2 визнано потерпілим у кримінальній справі № 79-996 щодо ОСОБА_1 за фактом умисного невиконання рішення суду, за ознаками злочину передбаченого частиною першою статті 382 КК України.
            У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий 
і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 заявила позовні вимоги до 
ОСОБА_2 про припинення права власності останнього на частку будинку у спільному майні з виплатою запропонованої йому грошової компенсації та визнання за нею права власності на дану частку будинку.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства 
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ 
з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право 
в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила припинити право на частку у спільному майні - будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що будинок є неподільним, спільне володіння та користування майном є неможливим, 
а також, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні спору.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що 
є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Таким чином, на відміну від поділу спільної часткової власності, за якого власність припиняється для всіх її учасників, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності на це майно припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі №311/2586/18 (провадження № 61-6314св20).
У справі, яка переглядається, установлено, що право власності на приміщення 1-4 площею 9,2 кв. м, приміщення 1-5 площею 9,1 кв. м, гараж літ. «Д», що становить 37/100 будинку АДРЕСА_1 , відповідач набув у порядку виділення йому цього майна в натурі згідно з рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року у справі № 2-91/20010, яким передбачено влаштування окремого входу до приміщень відповідача, та відповідно проведено державну реєстрацію.
Тобто за встановлених фактичних обставин у справі, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року здійснено фактичний виділ в натурі частки ОСОБА_2 із спільного майна, внаслідок чого право спільної часткової власності ОСОБА_2 на це майно припинилося, що виклює можливість застосування до спірних правовідносин правила статті 365 ЦК України.
За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову, оскільки за обставин цієї справи відсутні правові підстави для застосування статті 365 ЦК України, що регулюють інститут припинення права особи на частку в спільному майні.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв?язку з відсутністю правової підстави для застосування статті 365 ЦК України, апеляційний суд не надає оцінки аргументам позивача щодо вартості спірного будинку, його неподільності, неможливості спільного володіння та користування спірним майном, а також тому, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.
Аргументи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують, доказів про те, що спірне майно є спільною частковою власністю позивачем не надано.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального 
і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кир`ян Д. І. без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06грудня 2022 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06грудня 2022 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Кир`ян Дар?ї Ігорівни залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня
2022 року залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції         

Суддя-доповідач:                                                                 А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                                   Л.Д. Поливач
 
                                                                                               О.І. Шкоріна