ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5773/23 Справа № 215/3953/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №215/3953/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року (суддя Квятковський Я.А.),

в с т а н о в и в:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 25 січня 1988 року по 12 березня 2020 року працював у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів. 12 березня 2020 року позивач звільнився у зв`язку з виходом на пенсію. 25 травня 2021 року висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» йому встановлені професійні захворювання: хронічна радикулопатія праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та стійким больовим синдромами, часто рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз; ЛН – І-ІІ ст. (першого-другого ступеня). Відповідно до акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 29 червня 2021 року ОСОБА_1 , працюючи машиністом тягового агрегату з 19 вересня 2006 року по 12 березня 2020 року, виконував наступні роботи: управління тяговим агрегатом, опробування гальм, спостерігав за сигналами, станом колії, габаритами, положенням стрілочних переводів, показниками контрольно-вимірювальних приладів, забезпечував безпеку руху та безпеку людей. При цьому, внаслідок конструктивних недоліків тягового агрегату, недосконалості технології транспортування гірничої маси з кар`єру, підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу. Відповідно довідки МСЕК від 13 жовтня 2022 року йому первинно з 03 жовтня 2022 року безстроково встановлено третю групу інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності, з яких: 45% - ХОЗЛ, 20% - радикулопатія. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Він змушений постійно лікуватися, часто турбує приступоподібний кашель, після якого з`являється біль та важкість у грудній клітині, турбує стійкий біль та обмеження рухів у шийному відділі хребта з іррадіацією болю в обидві руки, крім того його супроводжує біль і в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, заніміння рук, періодичний головний біль, загальна слабкість. Він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, оскільки розуміє, що покращень не відбудеться. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Просив суд стягнути з ПрАТ «ПівнГЗК» на його користь моральну шкоду у розмірі 380000 грн.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200000 гривень без утримання податків.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
З вказаним рішення не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, змінити оскаржуване рішення суду в частині збільшення розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на його користь до 380000 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що він працював машиністом локомотива на вивезенні гірничої маси в кар`єрі та на відвалах з правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 понад 32 років. Вважає, що судом не враховано, що внаслідок недосконалості умов праці в нього виникло хронічне захворювання, що призвело до втрати працездатності у розмірі 65% та ІІІ групу інвалідності. Також вважає, що суд не надав належної оцінки його моральним та фізичним стражданням, які підтверджені належними доказами. Позивач зазначив, що судом не враховано, що його вини в отриманні ним професійного захворювання немає, винним у його професійних захворюваннях є лише відповідач, який не створив на робочому місці нешкідливі умови праці та не дотримувався усіх гранично допустимих норм. Вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи є підставою для збільшення розміру моральної шкоди до 380000 грн.
З вказаним рішенням також не погодився відповідач ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом надана однобічна оцінка аргументам позивача, в той час оцінки доводам відповідача суд взагалі не надав. Вказує, що суд вирішив питання про стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та зобов`язав відповідача робити те, що не передбачено законодавством, а саме здійснити виплату доходу позивачеві без виконання визначеної Податковим кодексом України функції податкового агента, яка полягає в тому, що виплата доходу можлива лише з утриманням податку і за рахунок особи, що його отримує. Також відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не врахував висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №619/1259/18, від 07 вересня 2022 у справі №185/10591, де в аналогічних ситуаціях розмір відшкодування моральної шкоди був значно меншим, ніж визначив суд. Вказує, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим та значно завищеним.
Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористалися.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомленій належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку повідомлення.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задоволенню не підлягає за наступних підстав.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що з трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що він працював у ПрАТ «Північний ГЗК» 32 роки 01 місяць помічником машиніста локомотива та машиністом тягового агрегату. 12 березня 2020 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за статтею 38 КЗпП України (а.с. 20-26).
Згідно із актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 червня 2021 року, під час роботи у ПрАТ «Північний ГЗК» у позивача виникли професійні захворювання: хронічна радикулопатія праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та стійким больовим синдромами, часто рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. ЛН – І-ІІ ст. (першого-другого ступеня). Хронічні професійні захворювання виникли через те, що ОСОБА_1 , працюючи машиністом тягового агрегату з 19 вересня 2006 року по 12 березня 2020 року виконував наступні роботи: управління тяговим агрегатом, опробування гальм, спостерігав за сигналами, станом колії, габаритами, положенням стрілочних переводів, показниками контрольно-вимірювальних приладів, забезпечував безпеку руху та безпеку людей. При цьому, внаслідок конструктивних недоліків тягового агрегату, недосконалості технології транспортування гірничої маси з кар`єру, підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу Крім цього, підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут, зазначений в санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці від 22 січня 2020 року за № 91/4.6-11: - 25.01.1988 – 19.09.2006 – помічник машиніста локомотива (тягового агрегату) на вивезенні гірничої маси в кар`єрі та на відвалах служби рухомого складу цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з Ганнівського кар`єру ВАТ «ПівнГЗК». Причинами виникнення хронічних професійних захворювань позивача є: - важкість праці: робоча поза – незручна % зміни) при нормативному значенні 25 (згідно ДСН та П «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» від 08.04.2014 за №248); - пил: перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксиду кристалічного (SiO2) від 2% до 10% в 1,15 рази (4,6 мг/м3 при ГДК=4,0 мг/м3, згідно до ГОСТ 12.1.005-88) (а.с. 6-10).
Відповідно до довідки МСЕК від 13 жовтня 2022 року ОСОБА_1 первинно з 03 жовтня 2022 року безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності, з яких: 45% - ХОЗЛ, 20% - радикулопатія.  ОСОБА_1 потребує медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортного лікування (а.с. 11).
Згідно виписок епікризів ОСОБА_1 неодноразово знаходився на лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями (а.с. 12, 13, 14-15, 16-17, 18-19).
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, тому позивачу роботодавець ПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, при цьому погоджується з доводами позивача щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди та не може погодитись з доводами сторони відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Як визначено в пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним під час роботи на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.
Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував характер захворювань, їх незворотність, фізичні та моральні страждання позивача в зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідки, що наступили та визначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди у сумі 200000 грн.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивач первинно та безстроково з 03 жовтня 2022 року втратив 65% професійної працездатності з встановленням третьої групи інвалідності також безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача у майбутньому, незважаючи на чисельні курси лікування, враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці понад 32 років, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір з 200000 грн до 260000 грн.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди буде 260000 грн.
Доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» є необґрунтованими, у зв`язку з чим, підлягає залишенню без задоволення.
В свою чергу, враховуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 200000 грн до 260000 грн, що буде відповідати засадам виваженості та справедливості.
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині розміру суми моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, з 2000 грн до 2600 грн, що становить 1% від розміру задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.
Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України. апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року в частині розміру моральної шкоди і судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 200000 (двохсот тисяч) гривень до 260000 (двохсот шістдесяти тисяч) гривень, відповідно збільшивши розмір судового збору з 2000 гривень до 2600 гривень.
В іншій частині Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 26 липня 2023 року.

Судді                                                                                І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста