Номер провадження: 33/813/1324/23
Номер справи місцевого суду: 947/18289/23 
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25.08.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Кузьміч Г.Р.,
особи, який з`явився до судового засідання:
-ОСОБА_1 
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 28 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року від Управління патрульної поліції в Одеської області до Київського районного суду м. Одеси надійшли матеріали адміністративного провадження разом з протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 171781 від 26.05.2023 року, складеного відносно ОСОБА_2 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 28 червня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Стягнуто ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 гривень. 
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 28 червня 2023 року та прийняти нове судове рішення з урахуванням всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанова судді першої інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права, при неправильному застосуванні норм матеріального права. Так, скаржник посилається на те, що судом не перевірені обставини вчинення ДТП та даних, які мають значення для вирішення справи, зокрема не надано належної оцінки пошкодженням отриманих автомобілями та свідченням свідків ДТП; не вказана швидкість та напрямок переміщення автомобіля «MITSUBISHI» по внутрішньо квартальним проїздам, що вбачається зі схеми ДТП; не взято до уваги те, що ОСОБА_2 подана скарга Начальнику УПП в Одеський області ДПП на дії патрульних, які не включили в протокол свідків ДТП. Разом з тим, з показів свідків вбачається, що водій автомобіля «MITSUBISHI»бачив автомобіль «SKODA», однак поводився неадекватно, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв зіткнення, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Скаржник наполягає, що з матеріалів справи вбачається, що обидва учасника ДТП порушили вимоги Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. За таких підстав скаржник вказує, що суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставини вчиненого адміністративного правопорушення, не проаналізував наявні у справі докази, а його висновок про доведеність тільки вини ОСОБА_2 є необґрунтованим. Також скаржник вказує, що він являється особою з інвалідністю ІІ групи та вимушений використовувати власний автомобіль для здійснення нормального пересування.
12.07.2023 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій апелянт просить долучити копії показів свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 08.06.2023 року та фото пошкоджень автомобілів учасників ДТП, зазначаючи, що з цих фото видно, що зіткнення автомобіля «SKODA» було в ліву частину заднього бамперу, що привело до зміщення задньої частини автомобіля і тріснула ліва фара, а у автомобіля «MITSUBISHI» пошкоджена ліва частина капоту, ліва фара, передній бампер цілий, в верхній частині бампера подряпини. Апелянт зазначає, що зі схеми ДТП вбачається, що автомобіль «MITSUBISHI» рухався не в бік проспекту, в у бік перешкоди у вигляді автомобіля «SKODA»; характер пошкоджень у автомобіля «SKODA» можливий тільки при швидкості руху автомобіля «MITSUBISHI», яка значно перевищує 20 км/год.; характер пошкоджень автомобіля «MITSUBISHI» зрозумілий, однак пошкодження капоту не відповідає характеру зіткнення. 
Крім того, в даній заяві скаржник просить суд розглянути справу за його відсутності, наполягаючи на взаємній вині учасників ДТП та ставлячи питання про не позбавлення його посвідчення водія, а накладення лише штрафу, оскільки він є особою з інвалідністю і вимушений використовувати автомобіль для пересування. Також, скаржник вказує, що суд першої інстанції постановив стягнути з нього судовий збір, однак згідно вимог Закону України «Про судовий збір» від оплати судового збору звільняються особи з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим просить розглянути питання щодо судового збору. 
У судове засідання суду апеляційної інстанції 25.08.2023 року ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином. Присутній у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 не заперечував проти розгляду справи за відсутності апелянта. 
Відповідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Ураховуючи зазначені положення КУпАП та заяву ОСОБА_2 від 12.07.2023 про розгляд справи за його відсутності, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за фактичної явки потерпілого.
Дослідивши уважно матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, які з`явились до суду, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, зазначених у цій постанові.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно до вимог ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст.124 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно мало місце порушення водієм правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, з наданих матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що районним судом не в повній мірі дотримано вимог закону щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 171781 від 26.05.2023 року, водій ОСОБА_2 26 травня 2023 року о 13 год. 20 хв. в м. Одеса по проспекту Небесної Сотні, 89, керував автомобілем марки «SKODA», номерний знак НОМЕР_1 , у дворі будинку, та рухаючись заднім ходом з місця паркування, не переконався у безпечності маневру, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «MITSUBISHI», номерний знак НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_1 рухався позаду. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КпАП України.
З вказаного протоколу вбачається, що потерпілим у ДТП являється ОСОБА_1 , а свідки ДТП відсутні. До протоколу додано схему ДТП та пояснення водіїв-учасників ДТП.
ОСОБА_2 в графі «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» вказав, що із твердженням про рух транспортного засобу не згоден, про що особисто розписався, однак від підпису самого протоколу ОСОБА_2 відмовся (а. с. 1).
Зі схеми місця ДТП від 26.05.2023 року встановлено обставини ДТП, а саме: подія мала місце 26.05.2023 року у м. Одесі по пр. Небесної Сотні, 89, за участі водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; вбачається рух транспортних засобів до моменту зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів, вказано перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП, зокрема, у автомобіля «SKODA» виявлено пошкодження заднього бамперу, заднього крила з лівої сторони, стоп-сигналу з лівої сторони, а у автомобіля «MITSUBISHI» - пошкодження переднього бамперу, передньої лівої фари, капоту, лівого переднього крила. Схема місця ДТП від 26.05.2023 року підписана всіма учасниками ДТП без зауважень (а. с. 2 та зворотній бік).
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , наданих 26.05.2023 року працівнику поліції, ОСОБА_1 26.05.2023 року о 13-20 год. рухався на своєму автомобілі «MITSUBISHI» міжквартальним проїздом біля будинку №89 по пр. Небесної Сотні для виїзду на проспект. Водій автомобіля «SKODA» виїжджав заднім ходом з місця парковки та врізався в автомобіль ОСОБА_1 (а. с. 3).
Згідно пояснень ОСОБА_2 , наданих 26.05.2023 року працівнику поліції, ОСОБА_2 26.05.2023 року близько 14-00 год., знаходившись у своєму автомобілі, номерний знак НОМЕР_1 , біля будинку №89, вирішив від`їхати, для чого подивившись наліво та впевнившись, що автомобілів на проїзді між будинками не було, почав повільно їхати униз до дороги, однак, побачивши автомобіль, зупинився. Автомобіль, номерний знак НОМЕР_2 , не об`їхав автомобіль ОСОБА_2 , який зупинився, а врізалася в нього (а. с. 4). 
Під час розгляду справи апеляційний суд виходить з наступного. 
Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
За матеріалами справи, що переглядається в апеляційному порядку, ОСОБА_2 ставиться в провинну порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України.
Відповідно п. 10.9 Правил дорожнього руху України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. 
Крім того, п. 1.3, 1.4, 1.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Апеляційний суд звертає увагу, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що в діях ОСОБА_2 наявна вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Так, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 26.05.2023 року підтверджено, що останній рухався на автомобілі «SKODA» заднім ходом з місця стоянки в бік проїзної частини дороги, де проїжджав автомобіль «MITSUBISHI». Вказаними діями водій ОСОБА_2 створив перешкоду для руху автомобіля «MITSUBISHI», що заборонено п. 1.5, 10.9 Правил дорожнього руху України. Дані обставини вбачаються також із схеми місця ДТП від 26.05.2023 року. 
Крім того, як вбачається з апеляційної скарги та заяви від 12.07.2023 року, ОСОБА_2 не заперечує свою провину у вчиненні ДТП, що мала місце 26.05.2023 року.
Проте в апеляційній скарзі ОСОБА_2 наполягає на обопільній вині обох учасників ДТП, вказуючи, що інший учасник ДПТ рухався на своєму автомобілі з великою швидкістю, не впорався з керуванням, не врахував дорожньої обстановки, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується показами свідків. 
Крім того, апелянт в апеляційній скарзі наводить доводи про не включення працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення свідків, не вказання поліцейськими під час складання матеріалів адміністративного провадження швидкості та напрямку руху автомобіля «MITSUBISHI», а також про порушення судом першої інстанції вимог закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення. 
Присутній в судовому засіданні інший учасник ДТП – потерпілий ОСОБА_1 , заперечував проти апеляційної скарги та пояснив апеляційному суду, що він рухався на своєму автомобілі з невеликою швидкістю, оскільки рухався по дворовій території, де наявні нерівності асфальтного покриття дороги, при цьому ухилитися від зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 не встиг фізично. Щодо свідків ДТП ОСОБА_1 вказав, що у момент зіткнення автомобілів свідків не було, вказав, що свідки з`явилися пізніше, та наголосив, що подія сталася біля будинку, де проживає ОСОБА_2 . 
Апеляційний суд зазначає, що в ході дослідження матеріалів справи з метою перевірки вказаних доводів апеляційної скарги, встановлено, що такі доводи є неспроможними, оскільки вони не узгоджуються з письмовими показами учасників ДТП, схемою місця ДТП, що приєднані до протоколу про адміністративне правопорушення, а також показаннями потерпілого ОСОБА_1 , що надані в суді апеляційної інстанції. Крім того, апеляційний суд зазначає, що розгляд справи відповідно до вимог КУпАП проводиться лише в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення, тобто суд апеляційної інстанції в межах розгляду цієї справи позбавлений можливості надати оцінку діям водія автомобілю «MITSUBISHI» ОСОБА_1 щодо порушення ним вимог Правил дорожнього руху України, тому відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються. 
Також, апеляційний суд приходить до висновку, що під час вирішення питання про наявність в діях ОСОБА_2 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_2 правопорушення. Крім того, накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП та з урахуванням особи правопорушника та інших обставин справи призначив таке стягнення в межах санкції ст. 124 КУпАП, а саме: у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. 
Між тим, апеляційний суд погоджується з посиланнями апелянта про безпідставне стягнення з нього судового збору на користь держави, з огляду на таке.
Відповідно до приписів ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Законом, що визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, являється Закон України «Про судовий збір». 
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, установлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Разом з тим, положеннями п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Пенсійним фондом України 06.02.2019 року, ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, встановлена ІІ (друга) група інвалідності безстроково.
Таким чином, ОСОБА_2 є особою, яка згідно вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» підлягає звільненню від сплати судового збору, а тому, приймаючи рішення за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, суддя не мав законних підстав для стягнення судового збору з особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова судді у справі про адміністративне правопорушення зміні в частині прийнятого рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь держави, в решті оскаржувану постанову судді слід залишити без змін.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити частково. 
Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 28 червня 2023 рокув частині вирішення питання щодо стягнення судового збору – змінити та виключити з мотивувальної та резолютивної частин цієї постанови посилання суду про стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2023 року, що складає 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) гривень.
В іншій частині постанову залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Одеського апеляційного суду                                О.М. Таварткіладзе