ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3326/23 Справа № 409/2263/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Третяк О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2023 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 січня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И Л А:
       У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.08.2007 року між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Ф-230 згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 125 000,000 грн на строк з 02 серпня 2007 року по 01 серпня 2019 року зі сплатою 16,9 % річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. 
       Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 11.02.2021 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 303 213,17 грн, яка складається з:104 089,84 грн – заборгованість по кредиту прострочена; 199 123,33 грн - заборгованість за відсотками прострочена. 
       Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 303 213,17 грн, а також понесені судові витрати.
       Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 січня 2022 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задоволено частково. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором та договором іпотеки № Ф-230 від 02.08.2007 року станом на 11.02.2021 року у розмірі 275617,02 грн, яка складається з: 104 089,84 грн – борг за кредитом; 171527,18 грн - відсотки за користування кредитом, та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4129,76 грн, а всього 279746,78 грн 78 коп..
       Відмовлено Публічному акціонерному товариству акціонерний банк "Укргазбанк" у стягненні заборгованості по відсоткам в сумі 27596,15 грн.
       В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин справи, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
       Як вбачається з матеріалів справи, що 02.08.2007 року між ВАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Ф-230, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 125 000,000 грн на строк з 02 серпня 2007 року по 01 серпня 2019 року зі сплатою 16,9% річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. 
       Кредит надавався на задоволення споживчих потреб позичальника. 
       Згідно п.3.3.3 Договору позичальник здійснює погашення суми кредиту з першого по десяте число кожного місяця в розмірі 868,06 грн. 
       Остаточний термін повернення кредиту 01.08.2019 року. 
       Відповідно до п. 3.3.4 договору встановлено, що позичальник зобов`язаний щомісячно, один раз на місяць, не пізніше десятого числа наступного місяця сплачувати проценти, визначені в договорі. 
       Пунктом 3.1.9 договору встановлено, що на залишок простроченої заборгованості за кредитом процентна ставка встановлюється у розмірі 17,9 %. 
       На виконання вимог ЗУ " Про акціонерні товариства" форму господарської діяльності товариства змінено в 2011 році.
       Відповідно до п. 1.1 строком дії кредитного договору визначено - 01 серпня 2019 року.
       Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 11.02.2021 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 303 213,17 грн, яка складається з: 104 089,84 грн – заборгованість по кредиту; 199 123,33 грн - заборгованість за відсотками прострочена.
       Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
       Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час вчинення таких дій вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.
       Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
       Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитом така заборгованість указана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені.
       В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Оцінюючи висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильних висновків, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
       Посилання у апеляційній скарзі на ст. 625 ЦК України щодо стягнення три проценти річних від простроченої суми є помилковими, оскільки за принципами диспозитивності та змагальності сторін суд розглядає справи лише у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, а таких вимог Банк не заявляв.
       Суд в даному випадку не міг вийти за межі заявлених позовних вимог про стягнення відсотків, а позову про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми позивачем не заявлялось.
       Посилання у скарзі на висновки Верховного Суду викладені у постанові по справі №323/3357/18-ц, є безпідставними, оскільки висновки вказаної постанови зроблені за інших фактичних обставин і є результатом перегляду справ за певними доводами касаційних скарг.
       Доказів які б спростували висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення скаржником не надано.
       Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" — залишити без задоволення.
       Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 січня 2022 року в оскаржуваній частині — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: