ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 червня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/13682/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Білак С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року в адміністративній справі №   160/13682/22 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,- 
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просила визнати протиправною і скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30 червня 2022 року № 317827 у відношенні неї та закрити справу. 
Також просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1012,25 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши підстави для перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, позивач, на час виникнення спірних правовідносин, зареєстрована як фізична особа підприємець.
З 25.11.2014 року ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки RENAULT (Д.1), номерним знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , повна маса – 19400, особливі відмітки - спеціальний вантажний фургон обладнаний холодильною установкою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , копія якого знаходиться в матеріалах справи.
Посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті 03.02.2022 проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на автомобільній дорозі державного значення М-18, км 340+627, М-18, км 263+674, Н-08, км 469+542, Н-08, км 477+100 щодо додержання вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту.
Під час рейдової перевірки проведено документальний габаритно-ваговий контроль щодо транспортного засобу марки RENAULT, модель Premium 370.18, державний номер НОМЕР_1 , здійснюючий на підставі ТТН від 02 лютого 2022 року № 00000375, №   00000376, № 00000377, № 00000378, № 00000379, № 00000380, № 00000381 перевезення вантажу – будівельно-оздоблювальні матеріали. 
За результатами контролю складено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.02.2022 року № 304525 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 03.02.2022 року № 027363, якими встановлено порушення ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт», під час надання послуг з перевезень вантажів (згідно з ТТН від 02.02.2022 року № 00000375, вантажовідправник - Спільне підприємство з іноземними інвестиціями у формі ТОВ «Мєффєт Ганза Фарбен», вантажоодержувач ТОВ «Баланс Груп», перевізник ОСОБА_1 ) з перевищенням вагових обмежень (навантаження на одиничну вісь 12,09 т при допустимих 11 т). Перевищення склало 9,91 %. У тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу. Навантаження на одиничну вісь 12,09 т при допустимих 11 т. Перевищення склало 9,91 %.
Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки було направлено засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи в якому, зокрема, зазначалося про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі акту № №304525, який відбудеться 30.06.2022 року о 10.00 год. у приміщенні відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 0600018695291), проте дане поштове відправлення було повернуто на адресу контролюючого органу з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».
Начальник відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийняв постанову від 30.06.2022 № 317827, якою на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що склало 8500 грн. 
Не погодившись з постановою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Сам факт перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм є підставою для застосування штрафних санкцій, за умови відсутності дозволу на таке перевезення, оскільки законодавством передбачена у певних випадках можливість перевезення вантажу, з перевищенням встановлених вагових норм, за наявності відповідного дозволу. Крім того, доводи позивача щодо неможливості нести відповідальність за відсутність у остатнього під час перевезення подільного вантажу дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, оскільки видачу таких дозволів для перевезення подільних вантажів не передбачено, не ґрунтується на нормах закону, згідно яких позивачу заборонено перевозити вантаж, у тому числі і подільний, з перевищенням вагових норм без відповідного дозволу, оскільки здійснення перевезення подільного вантажу з перевищенням вагових обмежень заборонено законом та взагалі не передбачає жодної правової можливості для здійснення таких перевезень. Судом встановлено правомірність постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 30.06.2022 року № 317827, а отже відсутні підстави для її скасування.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані   Законом України «Про дорожній рух»   (далі – Закон № 3353-ХІІ),   Законом України «Про автомобільний транспорт»   (далі – Закон № 2344-ІІІ), Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567   (далі – Порядок № 1567).
Частиною першою   статті 29 Закону № 3353 встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
За унормуванням положень   статті 6 Закону № 2344-ІІІ   реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103   (далі – Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Положення № 103   основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі   автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.
За унормуванням підпункту 2 та 29 пункту 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених   законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.
Тобто, відповідачу надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі   – суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком № 1567, відповідно до пунктів 2, 3, 4 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі   транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Відповідно до частин 14, 17   статті 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
За визначенням, наведеним в абзаці 54   статті 1 Закону № 2344-III, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) – перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Пунктами 12, 14 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Згідно з пунктом 16 Порядку № 1567 під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Частиною третьою   статті 48 Закону № 2344-III   встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Відповідно до частини першої статті 29   Закону № 3353   до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
За приписами частини другої статті 29   Закону № 3353   з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 22.1   Правил дорожнього руху, затверджених   Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
За унормуванням статті   ст. 33 Закону України   «Про автомобільні дороги»   від 08.09.2005 року № 2862-IV   рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Правила перевезення вантажів унормовані розділом 22 Правил дорожнього руху, згідно з пунктом 22.1 якого маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
У пункті 22.5 наведені максимальні значення зовнішніх габаритів (підпункт "а"), фактичної маси (підпункт "б"), навантаження на вісь (підпункт "в") транспортних засобів та їх составів, за умови дотримання яких допускається їх рух автомобільними дорогами. Зокрема максимальне значення допустимої фактичної маси диференційоване в залежності від типу транспортного засобу (вантажних автомобілів, комбінованих транспортних засобів та автопоїздів) та виду автомобільних доріг загального користування (дороги державного та місцевого значення).
Так, відповідно до підпункту "б" пункту 22.5 Правил дорожнього руху рух автопоїзда (двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом) допускається у разі, коли його параметри фактичної маси не перевищують 40 тон – для автомобільних доріг державного значення та 24 тони – для автомобільних доріг місцевого значення.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху також визначено, що рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами "б" та "в" цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
Судом першої інстанції встановлено, що належний позивачу транспортний засіб 03.02.2022 року здійснював рух автомобільною дорогою загального користування державного значення М-18, перевозячи вантаж – будівельно-оздоблювальні матеріали, з перевищення вагових параметрів (навантаження на одиничну вісь 12,09 т при допустимих 11 т), перевищення склало 9,91 %, що перевищило допустиму похибку у 2%, передбачену пунктом 4 Правил №   30.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (надалі – Правила № 30), які встановлюють єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.
Пунктом 3 Правил № 30 визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Пунктом 5 Правил № 30 визначено, що рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9-13 цих Правил), здійснюється без дозволу.   Відомості про маршрути руху зазначених транспортних засобів оприлюднюються Укравтодором та Національною поліцією в газеті «Урядовий кур`єр».
Згідно з пунктом 25 Правил № 30 забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.
За унормуванням статей 4 і 29 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух», статті 33 Закону України від 08.09.2005 року № 2862-IV «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879.
Підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 879 встановлено, терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення: вимірювання (зважування) – процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Разом з цим, п. 19 Порядку № 879 було передбачено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку, - виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 671 від 30.08.2017р.
Тобто, пп. 2 п. 2 Порядку № 879 передбачено лише визначення терміну «вимірювання (зважування)» та Порядок № 879 не містить нормативно-правових вимог/зобов`язання, обов`язкових до виконання, до Укртрансбезпеки та її територіальних органів під час проведення габаритно-вагового контролю керуватися певною методикою, затвердженою певним органом тощо.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі № 420/3371/21.
Відсутність методики зважування, не є підставою для не внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, у зв`язку з чим відповідні посилання позивача не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Такий висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03.07.2019 року у справі № 819/1381/16.
Транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (пункт 3 Порядку № 879).
Тобто, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що еквівалентно 220 кг на одиничну вісь, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого, який під час транспортування здатний зсуватися. При цьому визначення вантажу як подільного передбачає організацію перевезення такого вантажу з дотриманням встановлених законом вимог щодо допустимого навантаження на вісі.
Здійснюючи перевезення сипучого вантажу, перевізником повинно враховуватись, що під час руху по дорозі можливе пересипання вантажу та зміна ваги по осям, попри це перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження.
14.10.1997 року наказом Міністерства транспорту України № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року № 128/2568, затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі – Правила № 363), які визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів – Замовників.
Згідно з пунктами 8.1, 8.2 Правил № 363 типи та кількість рухомого складу, потрібного для виконання перевезень вантажів, визначаються Перевізником залежно від обсягу і характеру перевезень.
Вантажі розміщують так, щоб маса вантажу рівномірно розподілялася між автомобілем і причепом.
Відповідно до пунктів 10.12, 10.13 Правил № 363 здача Замовником і приймання Перевізником вантажів, що перевозяться навалом, наливом або в контейнерах, передбачають визначення та запис маси вантажу в товарно-транспортній накладній. Запис у товарно-транспортній накладній маси вантажу та способу її визначення виконується Замовником.
Пунктом 11.1 Правил № 363 передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Порядок визначення ваги вантажів наведений у розділі 6 Правил № 363.
Згідно з пунктами 6.2 – 6.5 Правил №363 визначення маси вантажу провадиться технічними засобами Замовника.
При перевезенні вантажів у критих автомобілях і причепах, окремих секціях автомобілів, контейнерах і цистернах, опломбованих Замовником, визначення маси вантажу виконується Замовником.
При навантаженні вантажу здійснюється його зважування або рахування місць (чи штук). Вантаж приймається без перевірки маси, якщо він поданий для перевезення у спеціальних кузовах чи контейнерах при наявності на них пломб Замовника. Крім того, він може бути прийнятий за масою, яку оповістив Замовник.
Визначати масу чи кількість вантажу у вантажовідправника і вантажоодержувача потрібно однаковим способом. При прийманні вантажу для перевезення за масою треба зважити весь вантаж. Визначення загальної маси вантажу зважуванням окремих місць забороняється.
Масу насипних і навалочних вантажів, а також харчових наливних вантажів, які перевозять в автомобілях-цистернах, визначають, головним чином, автомобільними вагами.
Відповідно до пунктів 23-24 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб: після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.
Під час фіксації транспортного засобу з перевищенням вагових параметрів перевізник або його уповноважена особа мають право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Отже, це право перевізника, а не обов`язок працівників Укртрансбезпеки. Саме перевізник має бути зацікавлений у дотриманні всіх норм перевезення вантажу.
Доказів того, що позивач намагався вчинити такі дії, матеріали справи не містять. Таких доводів не містить ані позовна заява, ані апеляційна скарга.
Таким чином, навіть у разі перевезення подільного вантажу, перевізник повинен дотримуватись вимог щодо граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами та нести відповідальність за недотримання таких вимог.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ передбачено обов`язок отримання дозволу компетентного органу, який дає право на рух автомобільними дорогами України. При цьому, отримання такого дозволу не залежить від самого вантажу, а саме подільний він чи неподільний.
У разі перевезення подільного вантажу з перевищенням вагових обмежень, автомобільний перевізник отримує лише розрахунок плати за проїзд, натомість автомобільний перевізник, який перевозить неподільний вантаж з перевищенням встановлених вагових габаритів отримує і розрахунок плати за проїзд, і штраф.
Згідно з абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ (за яким на позивача накладений штраф) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу – штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-IIІ передбачено накладення штрафу при перевезенні подільного вантажу саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно, а не за перевезення такого вантажу без відповідного дозволу, як помилково вважає позивач.
Таким чином, доводи апелянта стосовно неможливості отримання дозволу на рух транспортних засобів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні, оскільки на перевезення подільних вантажів дозвіл не видається, а відповідно і про відсутність в його діях позивача правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз. 14 ч. 1 т. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є необґрунтованими, оскільки суперечать змісту абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-IIІ в редакції на момент виникнення спірних правовідносин. Редакція зазначеного абзацу, на яку посилається апелянт, та стосовно якої ним в апеляційній скарзі висловлену правову позицію, є нечинною після внесення до зазначеної норми змін Законом від 03.06.2021 року № 1534-IX, якими окремо встановлено відповідальність за перевезення з порушеннями габаритно-вагових норм саме подільного вантажу. 
Стосовно посилань позивача на те, що безпосередньо під час проведення перевірки належного позивачеві транспортного засобу було порушено права перевізника на отримання достовірної інформації щодо правомірності та законних підстав цієї перевірки, оскільки водієві не було пред`явлено посвідчення та направлення на рейдову перевірку, суд зазначає, що останнім до суду не надано доказів звернення водія транспортного засобу до інспекторів Укртрансбезпеки, з проханням надати для ознайомлення зазначені вище документи та відповідно відмови останніх у видачі таких документів, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що водій ОСОБА_2 акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.02.2022 року № 304525 підписав, жодних зауважень щодо ненадання посадовими особами визначених вище документів не вказав.
Щодо доводів апелянта стосовно порушення відповідачем двомісячного строку розгляду справи, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Водночас, за своєю правовою природою адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлені ст. 60 Закону України № 2344 є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
У зв`язку з цим розгляд відповідачем справи понад 2 місяці не свідчить про незаконність оскарженої постанови і не має наслідком її скасування.
Отже, доводи апелянта стосовно порушення відповідачем двомісячного строку розгляду справи правового значення для вирішення спору не мають. 
Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що посадові особи відповідача приймаючи оскаржену постанову, діяли правомірно та відповідно до норм чинного законодавства, оскільки перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм заборонено. 
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбаченого абзацем 14 частини 1   статті 60 Закону № 2344-IIІ.
Апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що спірна постанова є правомірною, а відповідно відсутні підстави для задоволення позову.
Тобто, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.   242, 243, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року в адміністративній справі №   160/13682/22 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко