КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Пінкевич Н..С.
Єдиний унікальний номер справи № 369/4653/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/5316 /2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
06  липня   2023 року                                                                                     м. Київ                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                          - Нежури В.А., Поліщук Н.В. 
            секретар                      -  Олешко Л.Ю. 
 
Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  апеляційною  скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю  «Петрівський квартал - 2»  на заочне  рішення Києво-Святошинського   районного  суду  Київської області   від 13 жовтня  2022 року  у справі за  позовом  ОСОБА_1   до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал-2», Товариства з обмеженою  відповідальністю  «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген»  про стягнення заборгованості.
Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -
 
В с т а н о в и в :
 
У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом.
 Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» укладено договір №89881-А/2 купівлі-продажу деривативу, за яким він зобов`язується прийняти й оплатити дериватив на майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
  Також між ним та ТОВ «Петрівський квартал- 2» було укладено договір №37/ТШ14-Г купівлі-продажу майнових прав на вищевказану квартиру. За цим договором він зобов`язувався прийняти у власність майнові права на квартиру. Між ТОВ «Петрівський квартал - 2» та  позивачем  12 листопада 2021 року  укладено додаткову угоду до договору №37/ТШ14-Г купівлі продажу майнових прав квартири. За цією додатковою угодою дійшли згоди розірвати договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №37/ТШ14-Г з 12 листопада 2021 року. Продавець (ТОВ «Петрівський квартал - 2») взяв на себе обов`язок повернути йому, як покупцю, грошові кошти в розмірі 411 590 грн. 00 коп.
Цього ж дня між ним та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» укладено додаткову угоду до договору №89881-А/2. За цією додатковою угодою сторони погодили про розірвання договору №89881-А/2 від 29 жовтня 2019 року, а також продавець (ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген») взяв на себе обовязок повернути йому як покупцю грошові кошти в розмірі 165 860,50 грн. Пунктом 3 цієї додаткової угоди визначено, що термін повернення грошових коштів становить 180 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди. Зазначена додаткова угода набирає чинності з моменту підписання і становить невід`ємну частину договору №89881-А/2 від 29 жовтня 2019 року.
Вказав, що термін перерахування коштів відповідачами сплинув 11 травня 2022 року, оскільки на день подачі позову до суду відповідачами своїх зобов`язань не виконано та не повернуто грошових коштів, вважає своє право порушеним, і тому відповідачі зобов`язані не лише повернути грошові кошти, а й на підставі ст.625 ЦК України сплатити за прострочений період 77 днів, з 12 травня 2022 року   суму боргу 411 590 грн. (інфляційні втрати в розмірі 12 759,29 грн. та три відсотки річних в розмірі 2 604,86 грн.); на суму боргу 165 860,50 грн. (інфляційні втрати в розмірі 5 141,68 грн. та три відсотки річних - 1 049,69 грн.). У добровільному порядку відповідачі кошти не повертають.
У прохальній частині позову просив - 
з ТОВ «Петрівський квартал - 2» заборгованість в розмірі 426 954, 15 грн., яка складається з: 411 590 грн - сума основного боргу, 2604,86 грн. - 3% річних та 12759,29 грн. - інфляційні витрати;
з ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» заборгованість в розмірі 172 051, 87 грн., яка складається з: 165 860,50 грн.- сума основного боргу, 1049,69 грн. - 3% річних та 5141,68 грн. - інфляційні витрати;
з ТОВ «Петрівський квартал - 2» та з ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.;
з ТОВ «Петрівський квартал - 2» та з ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» витрати по сплаті судового збору в розмірі 6517,86 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від  13 жовтня  2022року задоволено  частково.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал - 2» на користь ОСОБА_1   заборгованість в розмірі 426 954,15 грн (чотириста двадцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири грн 15 коп.), яка складається з: 411 590 грн (чотириста одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто грн.) - сума основного боргу, 2604,86 грн (дві тисячі шістсот чотири грн 86 коп.) - 3% річних та 12759,29 грн (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять грн 29 коп.) - інфляційні витрати.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» на користь ОСОБА_1   заборгованість в розмірі 172 051,87 грн (сто сімдесят дві тисячі п`ятдесят одну грн 87 коп.), яка складається з: 165 860,50 (сто шістдесят п`ять тисяч вісімсот шістдесят грн 50 коп.) - сума основного боргу, 1049,69 грн (одна тисяча сорок дев`ять грн 69 коп.) - 3% річних та 5141,68 грн (п`ять тисяч сто сорок одна грн 68 коп.) - інфляційні витрати.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал - 2» на користь ОСОБА_1   судовий збір у сумі 4645,93 грн. (чотири тисячі шістсот сорок п`ять грн. 93 коп.) та суму витрат на правову допомогу в розмірі 7128 грн( сім тисяч сто двадцять вісім грн.).
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1871,93 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят одна грн. 93 коп.) та суму витрат на правову допомогу в сумі 2872 грн (дві тисячі вісімсот сімдесят дві грн.).
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись з  рішенням суду, відповідач ТОВ «Петрівський квартал - 2»  подав апеляційну скаргу, в якій просить  рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та  ухвалити нове рішення, яким   відмовити у задоволенні позову   в часині стягнення з них  грошових коштів.
В апеляційній скарзі зазначив, що суд не з`ясував обставини ,що мають  значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того зазначв, що суд  розглянув справу в їх відсутність.  
У відзиві на апеляційну скаргу,  позивач  зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги  не ґрунтуються на вимогах закону.   
Апеляційна скарга на рішення в частині стягнення суми з  ТОВ «Компанія з управління активами  «Андере Ріхтенген» не подавалася, а тому в  цій частині  не підлягає апеляційному перегляду.
 Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
   Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони були своєчасно  повідомлені про день та час розгляду справи на  04 травня 2023 року, 06 липня 2023 року  за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від   апелянта  не надходило. Представник позивача  приймав участь у розгляді справи. 
Заяв, клопотань  про відкладення розгляду справи від  сторін не надходило, а відтак відсутні підстави вважати поважними причини неявки сторін до суду апеляційної інстанції.
   Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
   Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
    Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
    Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
   Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Апеляційна скарга  не  підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 29 жовтня 2019 року між   ОСОБА_1   та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген`укладено договір №89881-А/2 купівлі-продажу деривативу, за яким  позивач  зобов`язується прийняти й оплатити дериватив на майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
  Також між ним та ТОВ «Петрівський квартал - 2» було укладено договір №37/ТШ14-Г купівлі-продажу майнових прав на вищевказану квартиру. За цим договором він зобов`язувався прийняти у власність майнові права на цю квартиру.
Відповідно до положень ст. ст. 626,628,629,638-640 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає і суті договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Так, п.8 договору купівлі-продажу деривативу передбачено, що відмова покупця від виконання цього договору, вчинена покупцем письмово та надіслана продавцеві у будь-який момент строку дії договору, реалізується через підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору та зазначення суми, що підлягає поверненню.
У п.4.4 договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру передбачено, що відмова покупця від виконання цього договору, вчинена покупцем письмово та надіслана продавцеві у будь-який момент строку дії договору, реалізується через підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору та зазначення суми, що підлягає поверненню.
Між ТОВ «Петрівський квартал - 2» та  позивачем  12 листопада 2021 року  укладено додаткову угоду до договору №37/ТШ14-Г купівлі продажу майнових прав квартири. За цією додатковою угодою дійшли згоди розірвати договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №37/ТШ14-Г з 12 листопада 2021 року. Продавець (ТОВ «Петрівський квартал - 2») взяв на себе обов`язок повернути йому, як покупцю, грошові кошти в розмірі 411 590 грн. 
Цього ж дня між ним та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» укладено додаткову угоду до договору №89881-А/2. За цією додатковою угодою сторони погодили про розірвання договору №89881-А/2 від 29 жовтня 2019 року , а також продавець (ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген») взяв на себе обовязок повернути йому як покупцю грошові кошти в розмірі 165 860,50 грн . 
Пунктом 3 цієї додаткової угоди визначено, що термін повернення грошових коштів становить 180 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди. Зазначена додаткова угода набирає чинності з моменту підписання і становить невід`ємну частину договору №89881-А/2 від 29 жовтня 2019 року .
Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст.ст. 655, 657 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Встановлено, що грошові кошти відповідачі зобов`язувались повернути у строк не пізніше 11 травня 2022 року, але свої зобов`язання не виконали. На час розгляду справи грошові кошти в розмірах 411 590 грн. та 165 860,50 грн. відповідно позивачем не отримано. Доказів протилежного відповідачі,  будучи належним чином повідомленими про поданий позов, суду не надали. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з ТОВ "Петрівський квартал - 2" заборгованості в розмірі 411 590 грн. та з ТОВ "Компанія з управління активами "Андере Ріхтінген" заборгованість в розмірі 165 860,50 грн.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як суд встановив , термін перерахування коштів відповідачами сплинув 11 травня 2022 року.
На підтвердження суми заборгованості, позивач  надав розрахунок за період з 12 травня 2022 року по 27 липня 2022 року, згідно якого на суму заборгованості в розмірі 411 590 грн нараховано: 2604,86 грн - 3% річних та 12759,29 грн - інфляційні витрати; на суму заборгованості 165 860,50 грн нараховано: 1049,69 грн - 3% річних та 5141,68 грн - інфляційні витрати.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідачем на спростування проведеного представником позивача розрахунку щодо розміру трьох процентів річних, інфляційних збитків не долучено будь-яких доказів, не подано іншого розрахунку , зважаючи на погоджений строк сплати грошових коштів. НЕ надано таких доказів і до апеляційної скарги .  Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками  суду .
 Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Суд, встановивши, що відповідач ТОВ «Петрівський квартал - 2»  у погоджений термін - 180 календарних днів тобто у строк до 11 травня 2022 року грошові кошти не сплатив та не виконав своїх зобов`язань.
 Оскільки відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення грошових коштів у погоджений сторонами строк до 11 травня 2022 року,  і позивачем доведено належними та допустимими доказами невиконання відповідачем ТОВ «Петрівський квартал -2»  умов угод щодо розірвання договору  та  наданий позивачем до суду розрахунок  заборгованості  є обґрунтованим, тому   правильним є  висновок  суду , про задоволення вимог і стягнення  з ТОВ «Петрівський квартал - 2» суми  2604,86 грн.- 3% річних та  суми 12759,29 грн - інфляційніх витрат.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд правильно  врахував, що позивачем не було надано доказів на підтвердження заподіяння йому душевних страждань неправомірними діями відповідача, не зазначив у чому саме вони полягали, не підтверджено їх обсяг та тривалість. Висновок суду ,що позивач обмежився наведенням лише загальних фраз, без їх конкретизації, без зазначення в чому саме полягало порушення життєвого ритму, зазначення дій,  тому  обгрунтовано  відмовив у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до вимог ст. 137 ,141  ЦПК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розподіл судових витрат .
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції,  були предметом  детального дослідження в суді першої інстанції, яким надана правова оцінка, і не  потребують додаткової  оцінки. 
 Відповідно до ст.367  ЦПК України перевіряючи під час розгляду справи в апеляційному порядку законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає  підстав  для скасування рішення.
Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374, 375,  381 - 384  ЦПК України, суд, -
 
П о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» залишити без задоволення. 
Заочне  рішення Києво-Святошинського районного  суду  Київської області   від 13 жовтня   2022 року  залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції набирає законної сили з  дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 17 липня 2023 року.
 
Головуючий:                                                           
 
Судді: