ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" вересня 2023 р.                                                                    Справа №907/245/23
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий – суддя                                                            О.В. Зварич
судді                                                                                С.М. Бойко
 В.М. Гриців,
секретар судового засідання Р.А. Пишна,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” б/н від 09.06.2023 року (вх.№ 01-05/1954/23 від 19.06.2023 року)
на рішення господарського суду Закарпатської області від 17.05.2023 року (суддя Р.М.  Лучко; повний текст рішення складено 19.05.2023 року) 
у справі № 907/245/23
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” (надалі ТзОВ “ГК “Нафтогаз України”)
до відповідача: Державного вищого навчального закладу “Ужгородський національний університет” (надалі ДВНЗ “УжНУ”)
про стягнення 321713,50 грн,

за участю:
від позивача (в режимі відеоконференції): Бернацька О.В. – адвокат (довіреність №04/08-2022/1 від 04.08.2022 року);
від відповідача: не з`явився,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

28.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Державного вищого навчального закладу “Ужгородський національний університет” про стягнення 321713,50 грн., з яких: основний борг в сумі 228850,56 грн., пеня в сумі 27712,87  грн., 3 % річних в розмірі 6282,41 грн. та інфляційні втрати в сумі 58867,66 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання природного газу постачальником "останньої надії" в частині своєчасного розрахунку за поставлений в період з 02.11.2021 по 10.11.2021 природній газ обсягом 6613,90  м.куб, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість в розмірі 228850,56 грн., на яку позивачем нараховано 27712,87 грн. пені, 6282,41 грн. - 3 % річних та 58867,66 грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 17.05.2023 року у справі №907/245/23 (суддя Р.М. Лучко) частково задоволено позов. Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - 111113,52 грн. заборгованості, 13455,39 грн. пені, 3050,29 грн. - 3% річних, 28581,93 грн. втрат від інфляції та 2343,02 грн. в повернення сплаченого судового збору. В решті позову – відмовлено (т.  1, а.с. 162-180).
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що між ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет» (Споживач) 02.11.2021 укладено договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" на умовах публічного договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", розробленого з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок природного газу", Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496. Суд встановив, що з 01 жовтня 2021 ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021. Водночас, цією ж постановою Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021 (п. 1) на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 встановлено граничний розмір ціни природного газу для бюджетних установ (у значенні Бюджетного кодексу України), яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість. Враховуючи те, що відповідач є бюджетною установою в розумінні Бюджетного кодексу України, відповідно до п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії" у період з 02.11.2021 по 10.11.2021 включно до правовідносин сторін повинна застосовуватися гранична ціна в 16,8 грн за 1 м.куб природного газу. З врахуванням нормативно встановленої вартості природного газу (16,8 грн. за 1 м.куб природного газу (з ПДВ), суд дійшов висновку, що вартість спожитого відповідачем природного газу обсягом 6613,90 м.куб в листопаді 2021 (з 02.10.2021 по 10.11.2021 включно) становить - 111113,52 грн. (6613,90 м.куб х 16,80 грн/м.куб). В частині стягнення з відповідача 117737,04 грн. суд відмовив, вважаючи, що вартість поставленого відповідачу природного газу на вказану суму позивачем розрахована з порушенням п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 (в редакції п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 за №1102). Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку пені, суд вважав правомірним нарахування відповідачу пені за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 в сумі 13455,39 грн., нарахованої на суму заборгованості 111113,52 грн. В задоволенні вимог про стягнення з відповідача 14257,48 грн. пені суд відмовив, зазначивши, що пеню в цій частині позивачем нараховано на невірно визначену суму основної заборгованості. При цьому, суд відмовив у задоволенні поданого відповідачем клопотання про зменшення на 50 % розміру пені, зазначивши, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для зменшення нарахованої позивачем пені. З врахуванням встановленої судом суми заборгованості відповідача за договором (111113,52  грн.), суд дійшов висновку про правомірність нарахування відповідачу за період з 01.01.2022 по 30.11.2022 втрат від інфляції в розмірі 28581,93 грн. та 3050,29 грн. - 3% річних. В задоволенні вимог про стягнення з відповідача 3232,12 грн. - 3% річних та 30 285,73 грн. інфляційних втрат - відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзОВ “ГК “Нафтогаз України” подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Закарпатської області від 17.05.2023 року у справі №907/245/23, в якій просить скасувати зазначене судове рішення в частині відмови у стягненні 165512,37 грн., в тому числі суми боргу у розмірі 117737,04 грн., пені в сумі 14257,48 грн., 3 % річних в розмірі 3232,12 грн., інфляційних втрат в сумі 30285,73 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача 165512,37  грн., в тому числі суми боргу у розмірі 117737,04 грн., пені в сумі 14257,48 грн., 3 % річних в розмірі 3232,12 грн., інфляційних втрат в сумі 30285,73 грн. Скаржник вважає, що судом першої інстанції не здійснено належного дослідження сукупності доводів та доказів, які стосуються спірної заборгованості за договором, при прийнятті рішення суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Зокрема зазначає, що ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії» щоденно розраховується за формулою, наведеною в п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 № 809 в редакції постанови КМУ № 1102. Ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов публічного (укладеного) типового договору опублікована на сайті позивача, відповідна роздруківка міститься в матеріалах справи. Акцептувавши договір постачання постачальником «останньої надії» через факт споживання природного газу, умови цього договору для відповідача є обов`язковими для виконання. На переконання скаржника, суд першої інстанції не мав права змінювати ціну природного газу. Змінюючи ціну, суд порушив принцип стабільності або неможливості зміни встановленої сторонами ціни, який закладений у ст. 632 ЦК України. При цьому скаржник покликається на правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 23.01.2019 справа № 355/385/17 та від 19.08.2019 справа № 395/499/16-ц. Скаржник звертає увагу на те, що в Інформаційній платформі відображено категорію споживача, яку вносить туди Оператор газорозподільної системи (в даному випадку АТ «ОГС Закарпатгаз») на підставі документів, що визначають не лише належність споживача до бюджетних установ та організацій але належність споживача в першу чергу до категорії «споживач», як-то побутовий споживач, який використовує природний газ для власних потреб і для якого визначається певна ціна природного газу, або споживач – виробник теплової енергії, і для якого визначається інша ціна природного газу. Проте, відповідач  не вчинив жодних дій щодо зміни категорії споживача, а це свідчить про погодження відповідачем із визначення AT «ОГС «Закарпатгаз» його категорії, спожив природний газ, відповідно погодив ціну природного газу, чим вчинив конклюдентні дії не у формі усного чи письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, тобто погодився із умовами Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», що відповідно породжує юридичні наслідки. Крім того, позивач заявляв клопотання про залучення АТ «Оператор газорозподільних мереж «Закарпатгаз» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. На думку скаржника, судом було відмовлено у задоволенні клопотання, неправильно застосувавши статтю 50 ГПК України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу безпідставною та необгрунтованою. Зокрема зазначає, що у відповіді на відзив позивача від 01.05.2023 містилось клопотання про залучення до участі у справі Акціонерного товариство «Оператор газорозподільних мереж «Закарпатгаз» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Дане клопотання позивач обґрунтував обставиною, що визначення категорії споживача відповідно до змісту п. 5 гл. 4 розділу IV Кодексу ГТС належить до компетенції Оператора газорозподільних систем, у зв`язку з чим, беручи до уваги заперечення на позов відповідача, які викладені у відзиві на позов щодо наявності у навчального закладу статусу бюджетної установи, з огляду на те, що учасники ринку природного газу у своїй діяльності та взаємодії керуються даними Інформаційної платформи, на якій категорія Споживача (відповідача) у спірний період була зазначена Оператором ГРС як ТКЕ, існує необхідність залучення до участі в справі такого Оператора ГРС (AT «Закарпатгаз») на права та обов`язки якого може вплинути рішення суду в даній справі. Проте, які саме конкретні права та обов`язки щодо однієї із сторін можуть з`явитися у AT «Закарпатгаз» внаслідок прийняття рішення в даній справі або наявність необхідності у захисті прав та інтересів AT «Закарпатгаз» позивач у клопотанні не обґрунтував. Крім того, позивач в порушення ч. 1 ст. 51 ГПК України не надав суду докази надіслання такого клопотання AT «Закарпатгаз». Також, відповідач вважає безпідставними твердження скаржника про зміну судом першої інстанції ціни природного газу, покликаючись  на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19.08.2019 року справа №  395/499/16 та постанові від 23.01.2019 року справа №355/385/17. Предметом спору у справі №355/385/17 є страхове відшкодування виплат особі, яка була звільнена з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Зміст позовних вимог та спосіб захисту, а також матеріально-правове регулювання спірних відносин відмінний, а правові висновки по застосуванню ст.632 ЦК України - відсутні. Аналогічно не є подібними правовідносини у справі № 395/499/16, де розглядався спір з приводу застосування ст.267 ЦК України при стягненні заборгованості за валютним кредитним договором. Правових висновків щодо застосування ст.ст.629, 632 ЦК України судом не проводилось взагалі. Просить рішення господарського суду Закарпатської області від 17.05.2023 у справі №907/245/23 залишити без змін, апеляційну скаргу ТзОВ «ГК «Нафтогаз України» – без задоволення.

Представник позивача в судовому в режимі відеоконференції підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Відповідач не забезпечив участі уповноваженого представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначеного ухвалою суду від 13.09.2023 за клопотанням Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» за №2767/01-14 від 05.09.2023 (вх. № 01-04/6068/23 від 08.09.2023).  

Обставини справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №880 від 04.07.2017 про видачу ліцензій на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.
За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р ТзОВ ""Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу строком на три роки.
26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 № 809 і від 9 грудня 2020 №1236".
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства "Магістральні газопроводи України", товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.
Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач є бюджетною установою (в зазначенні Бюджетного кодексу України).
У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - Оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 02.11.2021 по 10.11.2021 року включно автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і відповідно спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.
Факт включення 02.11.2021 відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» підтверджується: листом Оператора ГТС №ТОВВИХ-22-13588 від 13.12.2022 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56ХQ000021YN4004; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від Оператора ГРМ (Форма № 10); реєстром пар споживачів, відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56ХQ000021YN4004 (т. 1, а.с. 18, 20, 26-33, 34, 35).
Отже, сторонами укладено Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії», затверджений постановою НКРЕКП № 2501 від 30 вересня 2015 року. Цей Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу постачальником «останньої надії» (п. 1.1 договору) (т. 1, а.с. 36-39).
Згідно із п. 1.2 договору умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496, та є однаковими для всіх споживачів України. 
Відповідно до п. 1.3 договору цей договір є договором приєднання.
При укладенні цього договору зі Споживачем ураховуються вимоги статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та укладення відбувається шляхом публічної оферти Постачальника та її акцептування Споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Цей договір вважається укладеним зі Споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
У відповідності до п. 2.1 договору за цим договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим  договором.
За положеннями п.п. 3.1, 3.3 договору постачання природного газу Споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Період безперервного постачання природного газу Постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу Споживачу Постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.
Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 (надалі - Правила). Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті (п. 4.1 договору).
Відповідно до п.п. 4.2-4.4 договору об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
Згідно із пунктом 4.5 договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
У відповідності до підпункту 1 пункту 5.1 та підпункту 1 ппункту 5.2 договору, Споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.
Згідно із підпунктом 1 пункту 6.1 договору Постачальник має право отримувати від Споживача плату за поставлений природний газ. Постачальник зобов`язується забезпечити безперервне постачання природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором (підпункт 1 пункту 6.2 договору).
Пунктами 8.1, 8.2 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством. Постачальник має право вимагати від Споживача відшкодування збитків, а Споживач відшкодовує збитки, понесені Постачальником, виключно у разі: порушення Споживачем строків розрахунків з Постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови Споживача надати представнику Постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало Постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків Постачальника.
Цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє Споживача від обов`язку сплатити заборгованість Постачальнику за цим договором (п.11.1 договору).
Згідно із п. 11.3 договору протягом строку дії договору Споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим Постачальником. У такому випадку цей договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим Постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС).
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ в обсязі 6,61390 м.куб в листопаді 2021 (з 02.11.2021 по 10.11.2021) на загальну суму 228949,10  грн., про що складено акт приймання-передачі природного газу № 21180 від 30.11.2021 (т.1, а.с.  44).
Згідно копії коригуючого акта №29027 від 23.12.2021 до акта приймання-передачі природного газу №21180 від 30.11.2021, остаточна вартість природного газу, спожитого у листопаді 2021 року, згідно акта приймання-передачі природного газу № 21180 від 30.11.2021 з урахуванням корегування становить 228850,56  грн. (т.1, а.с. 51).
Позивачем надіслано на адресу відповідача рахунок на оплату (природний газ) №30370 від 10.12.2021, акт приймання-передачі природного газу №21180 від 30.11.2021 та коригуючий акт №29027 від 23.12.2021, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків згрупованих поштових відправлень АТ «Укрпошта» від 27.11.2021, №12.12.2021, №12.01.2022 фіскальними чеками від 30.11.2021, 14.12.2021, 15.01.2022 (т. 1, а.с. 40-43, 47-50, 52-54).
Зазначені в рахунку на оплату №30370 від 10.12.2021 та акті приймання-передачі природного газу №21180 від 30.11.2021 обсяги переданого позивачем, як постачальником «останньої надії» та прийняті відповідачем обсяги природного газу підтверджуються також листом оператора ГТС від 13.12.2022 №ТОВВИХ-22-13588 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ000021YN4004 (відповідача у справі) (т. 1, а.с.  26-33).
Як зазначає позивач, Товариством було виконано в повному обсязі взяті на себе зобов`язання Постачальника «останньої надії» відповідно до договору та у період з 02.11.2021 по 10.11.2021 включно поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 6,61390  м.куб на загальну суму 228850,56 грн., тоді як відповідач свої зобов`язання за договором в частині оплати за отриманий природний газ не виконав та не здійснив оплату вартості отриманого від позивача природного газу в зазначених періодах.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії архіву цін природного газу ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за період з 01.10.2021 по 23.05.2022 та інформації, оприлюдненої ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на офіційному вебсайті (https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price), підтверджується застосована позивачем відповідно до п. 4.1 договору в період з 02.11.2021 по 10.11.2021 року ціна 1 м.куб природного газу за кожну добу окремо, яка зазначена в рахунку на оплату №30370 від 10.12.2021, акті приймання-передачі природного газу №21180 від 30.11.2021 та розрахована за формулою відповідно до п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії" (т. 1, а.с. 69-84).
Відповідачем обсяг спожитого ним за договором з позивачем природного газу у період з 02.11.2021 по 10.11.2021 включно (6,61390 м.куб) не оспорюється. Водночас, не погоджується із застосованою позивачем, як постачальником «останньої надії», ціною природного газу. За позицією відповідача, з урахуванням п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №1102 від 25.10.2021 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236», ціна газу повинна визначатися для нього як для бюджетної установи на рівні 16,8 грн. з ПДВ за 1  куб.м газу.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.
За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.
Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії», затверджений постановою НКРЕКП № 2501 від 30 вересня 2015 року.
Судом встановлено, що Державний вищий навчальний заклад “Ужгородський національний університет”, як бюджетна установа уклав з позивачем типовий договір постачання природного газу «останньої надії». За цим договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим  договором.
Згідно із п. 1.2 договору умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496, та є однаковими для всіх споживачів України. 
Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначені Законом України "Про ринок природного газу" (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно із пунктом 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.
Закон України "Про ринок природного газу" визначає, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону).
За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.
Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу»).
Відповідно до ч. 2 ст. 13 названого Закону споживач зобов`язаний, зокрема: 1)  укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.
Частиною 1 статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.
Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.
Постачальник "останньої надії" визначається Кабінетом Міністрів України строком на три роки за результатами конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.
Згідно з абз. 3 п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі договору, який має відповідати типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.
Особливості здійснення постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначені розділом VI Правил.
Так, відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.
Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.
Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Згідно із п. 2 розділу VI Правил за договором постачання природного газу постачальник «останньої надії» зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Постачальник «останньої надії» зобов`язаний на головній сторінці свого сайту розмістити діючу редакцію договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», яка має відповідати типовому договору, роз`яснення щодо його укладання, а також ціну природного газу для споживачів, визначену згідно з вимогами цього розділу (п. 4 розділу VI Правил).
Отже, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у частині першій статті 15 Закону України "Про ринок природного газу", Розділу VI Правил постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання природного газу та відповідно до пункту 26 частини першої статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу, а факт приєднання Споживача до публічного договору постачання природного газу від постачальника "останньої надії" відбувається внаслідок фактичного постачання природного газу такому споживачу без укладеного договору з іншим постачальником.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (ч. 5 ст. 633 ЦК України).
За визначенням наведеним у частині першій статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У відповідності до п. 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493 у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).
Факт включення 02.11.2021 відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника "останньої надії", підтверджується наявними в матеріалах справи: листом оператора ГТС від 13.12.2022 №ТОВВИХ-22-13588 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ000021YN4004; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма №10); реєстром пар споживачів, відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XQ000021YN4004 (надано у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).
Як стверджує позивач (скаржник), Товариство проводить нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС, а вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу. 
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ в обсязі 6,61390 м.куб в листопаді 2021 (з 02.11.2021 по 10.11.2021), що відповідачем не заперечується.
Судом встановлено, що з 01 жовтня 2021 ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії" щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021.
Разом з тим, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №  809 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1102 від 25.10.2021 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 встановлено граничний розмір ціни природного газу для бюджетних установ (у значенні Бюджетного кодексу України), що не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.
Як зазначалось вище, відповідно до наявної в матеріалах справи копії архіву цін природного газу ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за період з 01.10.2021 по 23.05.2022 та інформації, оприлюдненої ТзОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на офіційному вебсайті (https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price), підтверджується застосована позивачем відповідно до п. 4.1 договору в період з 02.11.2021 по 10.11.2021 року ціна 1 м.куб природного газу за кожну добу окремо, яка зазначена в рахунку на оплату №30370 від 10.12.2021, акті приймання-передачі природного газу №21180 від 30.11.2021 та розрахована за формулою відповідно до п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії".
Проте, позивач при розрахунку вартості спожитого газу за спірний період використав комерційну ціну газу.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетними установами є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.
Згідно з відкритими даними з Реєстру неприбуткових установ та організацій, отриманих судом з Модуля CONTR AGENT інформаційно-аналітичного продукту LIGA360, відповідач у справі включений в Реєстр неприбуткових організацій з кодом ознаки неприбутковості - 0031 - бюджетні установи, дата присвоєння ознаки неприбутковості або її зміни - 16.06.2017.
Враховуючи те, що відповідач є бюджетною установою в розумінні Бюджетного кодексу України, відповідно до п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії" у період з 02.11.2021 по 10.11.2021 включно до правовідносин сторін повинна застосовуватися гранична ціна в 16,8 грн за 1 м.куб природного газу, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи скаржника щодо зазначення Оператором газорозподільчої системи (АТ «Закарпатгаз») категорії споживача відповідача згідно з п.п. 1, 2, 5 гл.4 розділу IV Кодексу ГТС, оскільки застосовна до спірних правовідносин ціна природного газу, який постачається постачальником «останньої надії» в період з 02.11.2021 по 10.11.2021 включно відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №1102 від 25.10.2021 пов`язується з наявністю в споживача статусу бюджетної установи в розумінні Бюджетного кодексу України та не може залежати від реєстрації категорії такого Споживача на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи.
Як вірно зауважив суд першої інстанції, звертаючись з даним позовом до суду, позивач самостійно по змісту позовної заяви визначає відповідача як бюджетну установу, а відтак, застосування до спірних правовідносин в період 02.11.2021-10.11.2021 комерційної ціни природного газу без врахування встановленої Кабінетом Міністрів України граничної ціни (16,8 грн. за 1 м.куб природного газу (з ПДВ), - суперечить нормам п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 (в редакції п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 за №1102).
Матеріалами даної господарської справи підтверджено, що нарахування позивачем заборгованості за спожитий відповідачем природний газ відбувалося на підставі остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ000021YN4004 (лист оператора ГТС від 13.12.2022 №ТОВВИХ-22-13588), інформації щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма №10), реєстру пар споживачів, відомостей з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XQ000021YN4004. Відтак, з урахуванням нормативно встановленої вартості природного газу згідно з наведеними вище нормами (16,8 грн. за 1 м.куб природного газу (з ПДВ), вартість спожитого відповідачем природного газу обсягом 6613,90 м.куб в листопаді 2021 (з 02.10.2021 по 10.11.2021 включно) становить - 111113,52 грн. (6613,90 м.куб х 16,80  грн/м.куб).
За приписами пункту 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.
Як зазначалось вище, відповідно підпункту 1 пункту 5.1 та підпункту 1 пункту 5.2 договору, Споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.
Вказаному кореспондує встановлений в підпункті 1 пункту 6.2 договору обов`язок Постачальника забезпечити безперервне постачання природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором та визначене в підпункті 1 пункту 6.1 договору право отримувати від Споживача плату за поставлений природний газ.
Частиною 1 статті 530 ЦК України унормовано: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін ).
При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виходячи з аналізу вищенаведених правових норм, фактичних обставин даної справи, колегія суддів вважає підставним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення заявлених ТзОВ «ГК «Нафтогаз України» та стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 111113,52 грн. за поставлений природний газ. В частині стягнення з відповідача на користь позивача 117737,04 грн заборгованості суд правомірно відмовив, оскільки вартість поставленого відповідачу природного газу на вказану суму позивачем розрахована з порушенням п. 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 (в редакції п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 за №1102).
  Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).
В силу  положень статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до  ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.12.2019 справа № 904/4156/18.
Відповідно до ч. 6   ст. 232 ГК України  нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Як зазначалось вище, згідно із пунктом 4.5 укладеного між сторонами договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Вказаний пункт договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», згідно з якими платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Місцевий господарський суд перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку пені, з врахуванням заборгованості листопада 2021 року на суму 111113,52 грн., дійшов висновку про правомірність  нарахування відповідачу пені за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 за кожен день прострочення в сумі 13455,39 грн. В задоволенні вимог про стягнення з відповідача 14257,48 грн. пені - відмовив, так як пеню в цій частині позивачем нараховано на невірно визначену суму основної заборгованості.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку, вважає його арифметично вірним, який відповідає встановленим обставинам справи.
Поряд з тим, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені на 50 % (т. 1, а.с.  102-104).
Клопотання мотивоване тим, що основним джерелом фінансування вищих навчальних закладів (в тому числі й відповідача) є кошти державного та місцевих бюджетів, кошти юридичних та фізичних осіб, громадських організацій і фондів, спонсорські і благочинні внески та пожертвування, плата за додаткові освітні послуги та інші послуги, що надаються ВНЗ. На підставі рекомендацій МОН України від 10.03.2022 за №13404-22 відповідачем реструктуризовано та/або відтерміновано оплату за надання освітніх послуг для осіб, які навчаються за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, за проживання в гуртожитку здобувачів освіти, а також припинено нарахування неустойки (пені).
Відповідач зазначає, що з матеріалів справи не вбачається наявність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім пені, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку частини 2 статті 625 ЦК України.
Позивач у поданих суду першої інстанції запереченнях на клопотання про зменшення пені від 01.05.2023 наголосив, що відповідач не обґрунтовує свою правову позицію стосовно наявності підстав для зменшення пені, не доводить збитковість підприємства, відсутність прибутку коштів, чи те, що Університет фінансується виключно за рахунок Державного бюджету (замовлень), має прибуток від інших видів діяльності, що свідчить про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності (т. 1, а.с. 148-149).
За приписами ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
У відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Водночас, норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено пеню, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності.
За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам.
Як вірно зауважив суд першої інстанції, позивач і відповідач у спірних правовідносинах беруть участь як господарюючі суб`єкти (постачальник та споживач природного газу) та, відповідно, несуть ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.
Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 ГПК України наявність відповідних виняткових обставин.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань передбачених ст. 230 ЦК України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань.
При цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як штрафної санкції за неналежне виконання грошового зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Місцевий господарський суд, надаючи оцінку заявленому відповідачем клопотанню про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, з урахуванням яких можна було б зменшити розмір нарахованої позивачем пені. 
Враховуючи те, що відповідач не підтвердив винятковості обставин, які б давали підставу для зменшення розміру заявленої до стягнення пені, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зменшення пені.
Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.
Згідно поданого позивачем розрахунку, за неналежне виконання договору відповідачу по заборгованості листопада 2021 року нараховано 3% річних та втрати від інфляції за період з 01.01.2022 по 30.11.2022 на суму основної заборгованості 228850,56  грн.
Разом з тим, враховуючи встановлення судом розміру заборгованості відповідача за договором (111113,52 грн.), колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність нарахування відповідачу за період з 01.01.2022 по 30.11.2022 втрат від інфляції в розмірі 28581,93 грн. та 3050,29 грн. - 3% річних. В задоволенні вимог про стягнення з відповідача 3232,12 грн. - 3% річних та 30285,73 грн. інфляційних втрат суд обгрунтовано відмовив, оскільки позовні вимоги в цій частині позивач нарахував на невірно визначену суму основної заборгованості.
Щодо тверджень скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції норм ст. 50 ГПК України, колегія суддів враховує наступне.
Як видно з матеріалів справи, у поданій позивачем до Господарського суду Закарпатської області відповіді на відзив б/н від 01.05.2023 міститься клопотання про залучення до участі у справі Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних мереж «Закарпатгаз» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (т. 1, а.с.  142-144).
Дане клопотання мотивоване тим, що визначення категорії Споживача відповідно до змісту п. 5 гл. 4 розділу IV Кодексу ГТС належить до компетенції Оператора газорозподільних систем, у зв`язку з чим, беручи до уваги заперечення на позов відповідача, які викладені у відзиві на позов щодо наявності у навчального закладу статусу бюджетної установи, з огляду на те, що учасники ринку природного газу у своїй діяльності та взаємодії керуються даними Інформаційної платформи, на якій категорія Споживача (відповідача) у спірний період була зазначена Оператором ГРС як ТКЕ, існує необхідність залучення до участі в справі такого Оператора ГРС (АТ «Закарпатгаз») на права та обов`язки якого може вплинути рішення суду в даній справі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Згідно з ч. 4 ст. 50 ГПК України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.
Таким чином, участь у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору процесуальним законом пов`язується з наявністю в такої особи прав або обов`язків на які може вплинути судове рішення з визначеного позивачем предмета спору.
З огляду на предмет та підставу позовних вимог в даній справі (стягнення заборгованості за спожитий природний газ постачальника «останньої надії»), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, які саме конкретні права та обов`язки щодо однієї із сторін можуть з`явитися у АТ  «Закарпатгаз» внаслідок прийняття рішення в даній справі.
При цьому, як вірно зауважив суд першої інстанції, виконання таким Товариством функцій оператора системи розподілу, у тому числі і віднесення споживачів природного газу до певних категорій не свідчать про наявність та/або виникнення у вказаного Товариства безпосередніх прав та обов`язків стосовно предмета спору у даній справі та, відповідно, наявність підстав для залучення вказаної особи до участі у справі у порядку ст. 50 ГПК України.
Також колегія суддів вважає помилковими покликання скаржника на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.08.2019 року справа №  395/499/16 та від 23.01.2019 року, справа №355/385/17, оскільки правовідносини у даних справах не є релевантними правовідносинам у справі № 907/245/23.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення господарського суду Закарпатської області від 17.05.2023 у справі №907/245/23.
Відповідно до частин 1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Відповідно до ч.ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.   Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що  суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –
                                                  
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” б/н від 09.06.2023 року (вх. № 01-05/1954/23 від 19.06.2023 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Закарпатської області від 17.05.2023 року у справі № 907/245/23 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                О.В. Зварич

Суддя                                                                                                     С.М. Бойко

Суддя                                                                                                    В.М. Гриців