ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року	Львів	Справа № 140/8416/22 пров. № А/857/6820/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Матковської З.М., Улицького В.З., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року (ухвалене головуючим – суддею Каленюк Ж.В. у м. Луцьк) у справі № 140/8416/22 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про стягнення податкового боргу в сумі 84015, 06 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що у зв`язку з несплатою узгодженої суми податкових зобов`язань в добровільному порядку протягом строків, встановлених податковим законодавством, у відповідача наявний податковий борг. Вимога про сплату недоїмки, виставлена контролюючим органом, відповідачем виконана не була, а тому податковий орган звернувся з даним позовом про стягнення коштів з платника податків в судовому порядку.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто в дохід бюджету з ОСОБА_1 податковий борг у сумі 76159, 26 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума податкового боргу, яка підлягає стягненню становить 76159, 26 грн.
При цьому суд відхилив доводи відповідача щодо неправильного обрахунку податковим органом податкового зобов`язання з орендної плати, оскільки податкові повідомлення-рішення, якими були визначені ці податкові зобов`язання, є чинними - вони не оскаржувались відповідачем в адміністративному чи в судовому порядку. Відповідач не надав доказів звернення до контролюючого органу у разі наявності розбіжностей між даними контролюючого органу та даними, підтвердженими платником, з відповідними документами для коригування (перерахунку) суми орендної плати в порядку пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України. У той же час перевірка правомірності податкових повідомлень-рішень, зокрема, правильності розрахунків податкових зобов`язань, не входить до предмета доказування у цій справі. Відповідач не пред`явив зустрічний позов.
Також суд вважав безпідставними твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду щодо стягнення з нього податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що відповідно до довідки ГУ ДПС у Волинській області станом на 12.12.2022 ОСОБА_1 має заборгованість перед бюджетом зі сплати податків у сумі 15978, 51 грн з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами - власниками об`єктів нежитлової нерухомості; у сумі 68036, 55 грн з орендної плати з фізичних осіб, з них 67330, 52 грн основний платіж та 706, 03 грн пеня (а.с.3).
Як видно з розрахунку податкового боргу з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами - власниками об`єктів нежитлової нерухомості, податковий борг у сумі 15978, 51 грн виник внаслідок несплати податку, нарахованого податковим органом такими податковими повідомленнями-рішеннями: від 06.12.2018 № 0002498-5013-0316/2 у сумі 1887, 90 грн (а.с.7), від 06.12.2018 № 0002498-5013-0316/1 у сумі 2135, 90 грн (а.с.8), від 06.12.2018 № 0002498-5013-0316 у сумі 2480 ,00 грн (а.с.9), від 26.06.2019 № 0049078-5013-0316 у сумі 2885, 33 грн (а.с.10), від 21.04.2020 № 0010908-5033-0316 у сумі 3234, 08 грн (а.с.11), від 05.04.2021 № 0137004-2403-0316 у сумі 3355, 30 грн (а.с. 12).
Відповідно до розрахунку податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб  (а.с.4) податковий борг у сумі 68036, 55 грн виник внаслідок несплати ОСОБА_1 орендної плати згідно з податковими повідомленнями-рішеннями: від 03.06.2020 №27847-5033-0316 у сумі 18741, 60 грн (а.с.13) (за карткою особового рахунку платника залишок становить 18165, 36 грн у зв`язку із зменшенням боргу минулих періодів), від 09.11.2020 № 27847-5033-0316/2018 у сумі 15211, 78 грн (а.с.14), від 09.11.2020 № 27847-5033-0316/2019 у сумі 15211, 78 грн (а.с.15), від 15.04.2021 № 242358-2403-0316 у сумі 18741, 60 грн (а.с.16). Крім того, відповідачу нараховано пеню в сумі 706,03 грн.
Наявність заборгованості перед бюджетом зі сплати цього податку підтверджується зворотнім боком облікової картки платника за вказаними платежами (а.с.18-21).
Оскільки відповідач добровільно вказану суму податкового боргу не погасив, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі – ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).
У разі несплати в установлений строк грошового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні, застосовується штраф та нараховується пеня у порядку та розмірах, передбачених статтями 126 і 129 ПК України.
Відповідно до п.п. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.
Згідно з п.п. 266.1.1 п. 266.1, п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а об`єктом оподаткування - об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості. Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до правил, установлених п.п. 266.7.2 п. 266.7, п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що податкові повідомлення-рішення від 06.12.2018 № 0002498-5013-0316/2, від 06.12.2018 № 0002498-5013-0316/1, від 06.12.2018 № 0002498-5013-0316, від 26.06.2019 № 0049078-5013-0316, від 21.04.2020 № 0010908-5033-0316, від 05.04.2021 № 0137004-2403-0316, якими ОСОБА_1 були визначені податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, були надіслані контролюючим органом на адресу відповідача рекомендованим порядком з повідомленням про вручення за адресою реєстрації місця проживання, що є його податковою адресою у розумінні пункту 45.1 статті 45 ПК України та були вручені останньому. Ці податкові повідомлення-рішення є чинними та не були оскаржені відповідачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку (доказів протилежного відповідач не надав).
У свою чергу ОСОБА_1 податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у строк, визначений підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України, не сплатив. Тому такі зобов`язання набули статусу податкового боргу.
Крім цього, за приписами п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Як встановлено п.286.5 ст. 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Згідно з п. 287.5 ст. 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 03.06.2020 № 27847-5033-0316, від 09.11.2020 № 27847-5033-0316/2018, від 09.11.2020 № 27847-5033-0316/2019, від 15.04.2021 № 242358-2403-0316, якими ОСОБА_1 були визначені податкові зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку, були надіслані контролюючим органом на адресу відповідача рекомендованим порядком з повідомленням про вручення за податковою адресою та вручені відповідачу. Ці податкові повідомлення-рішення також є чинними та не були оскаржені відповідачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку.
ОСОБА_1 визначені цими податковими повідомленнями-рішеннями податкові зобов`язання не сплатив у повному обсязі, а тому такі зобов`язання набули статусу податкового боргу.
Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
За правилами, визначеними ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно п.п. «е» п. 176.1 ст. 176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Таким чином, з вказаних норм слідує, що у платника податків наявний обов`язок щодо сплати лише узгодженої суми податкових зобов`язань.
Разом з цим, ПК України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку.
Як встановив суд першої інстанції, що 13.03.2019 позивач сформував та надіслав ОСОБА_1 податкову вимогу № 1784-50, з якої вбачається, що станом на 12.03.2019 загальна сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями становить 13561, 04 грн (а.с.17).
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
З облікової картки платника видно, що відповідач хоч і сплачував податкові зобов`язання після отримання податкової вимоги, проте борг не був погашений повністю й тому у контролюючого органу відсутній обов`язок надсилати нову податкову вимогу про сплату боргу.
Відповідно до п. 102.4 ст. 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Згідно з п. 87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункти 95.1, 95.2 ст. 95 ПК України).
Перевіряючи стан розрахунків відповідача з бюджетом в межах позовних вимог станом на день розгляду справи за додатково поданими позивачем та відповідачем документами (зворотнім боком інтегрованої картки платника податків за вказаними вище платежами станом на 31.12.2022, квитанцією від 26.12.2022 № 36 на суму 7855, 80 грн), суд встановив, що податковий борг з орендної плати з фізичних осіб був частково погашений відповідачем, у зв`язку з чим його сума станом становить 60180, 75 грн (а.с.52-57). Ця обставина також підтверджена позивачем у відповіді на відзив (а.с.47).
Відтак, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що загальна сума податкового боргу за вищевказаними платежами (з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами - власниками об`єктів нежитлової нерухомості, та з орендної плати), яка підлягає стягненню становить 76159, 26 грн.
Щодо доводів апелянта про неправильний обрахунок податковим органом податкового зобов`язання з орендної плати, то суд першої інстанції вірно відхилив такі, оскільки податкові повідомлення-рішення, якими були визначені ці податкові зобов`язання, є чинними - вони не оскаржувались ОСОБА_1 в адміністративному чи в судовому порядку. 
У той же час перевірка правомірності податкових повідомлень-рішень, зокрема, правильності розрахунків податкових зобов`язань, не входить до предмета доказування у цій справі.
З огляду на встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для стягнення податкового боргу, оскільки на час розгляду справи судом, доказів погашення податкового боргу відповідач не надав та судом не здобуто.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
                                                   ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 140/8416/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. З. Улицький