ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року	Львів	Справа № 140/3820/23 пров. № А/857/8537/23	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Матковської З.М.
при секретарі судового засідання:                 Кардаш В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Валюха В.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,-

                                                ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 06.02.2023 позивачу стало відомо, що на виконанні у Другому ВДВС у м. Луцьку перебуває виконавче провадження № 59691222 з примусового виконання постанови № 50032700, виданої 21.11.2017 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі – Другий ВДВС м. Луцьк ГТУЮ) Постоловським Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 100586,55 грн виконавчого збору, з якою позивач ознайомився 06.03.2023. Позивач не погоджується із постановою про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700. Просив позов задоволити.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 03.02.2010 Луцький міськрайонний суд Волинської області видав виконавчий лист № 2-3290/09 про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «ОТП Банк» 1005865,56 грн боргу.
Постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі – Другий ВДВС Луцького МУЮ) Таранко Д.В. від 05.02.2016 ВП № 50032700 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3290/09, виданого 03.02.2010 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «ОТП Банк» 1005865,56 грн боргу.
Головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Постоловський Р.О. 21.11.2017 виніс постанову ВП № 50032700 про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-3290/09, виданого 03.02.2010 Луцьким міськрайонним судом, згідно із заявою стягувача № 1920 від 17.11.2017, на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.
21.11.2017 головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Постоловський Р.О. виніс постанову ВП № 50032700 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100586,55 грн.
Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Капітана М.В. від 22.11.2017 ВП № 55221345 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 50032700, виданої 21.11.2017 Другим ВДВС м. Луцьк ГТУЮ про стягнення з ОСОБА_1 100586,55 грн виконавчого збору, а постановою цього ж виконавця від 21.06.2018 ВП № 55221345 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу.
Головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Постоловський Р.О. виніс постанову ВП № 57139462 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 50032700, виданої 21.11.2017 Другим ВДВС м. Луцьк ГТУЮ про стягнення з ОСОБА_1 100586,55 грн виконавчого збору (а. с. 50), а постановою цього ж виконавця від 24.05.2019 ВП № 57139462 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу.
Заступник начальника Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Бондарчук П.В. 02.08.2019 виніс постанову ВП № 59691222 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 50032700, виданої 21.11.2017 Другим ВДВС м. Луцьк ГТУЮ про стягнення з ОСОБА_1 100586,55 грн виконавчого збору.
Старший державний виконавець Другого ВДВС у м. Луцьку Горун І.Л. 20.01.2023 винесла постанову ВП № 59691222 про арешт коштів боржника, згідно з якою, на підставі статті 56 Закону № 1404-VIII, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунка, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .
Згідно частин першої, другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відтак, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 382/389/17).
Згідно частин першої, третьої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (чинний на момент винесення постанови від 05.02.2016 ВП № 50032700 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-3290/09, виданого 03.02.2010 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «ОТП Банк» 1005865,56 грн боргу; далі – Закон № 606-XIV) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його  виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
05.10.2016 набрав чинності Закон № 1404-VIII.
Відповідно до частини п`ятої статі 26 Закону № 1404-VIII  виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. 
Згідно із частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII (в первісній редакції) було передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Згідно із частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII  (зі змінами, внесеними Законом № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
Згідно із частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Апеляційним судом встановлено, що виконавче провадження № 50032700 (з виконання виконавчого листа № 2-3290/09, виданого 03.02.2010 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «ОТП Банк» 1005865,56 грн боргу) було відкрито 05.02.2016, тобто за правилами Закону № 606-XIV.
З моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження (05.02.2016) до    прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору (21.11.2017) змінювалось законодавство, відповідно до якого здійснювався обрахунок виконавчого збору.
Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі № 300/3260/20 звернув увагу, з-поміж іншого, на те, що відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV розмір виконавчого збору (у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV для самостійного його виконання) становив 10 відсотків від суми, що підлягала стягненню (якщо йдеться про вимоги майнового характеру). Відповідно у цьому випадку (тобто коли виконавче провадження відкрито за правилами Закону № 606-XIV) розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, потрібно визначати за правилами статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на той час).
Аналіз положень статті 27 Закону № 1404-VIII у зіставленні з частиною першою статті 28 Закону № 606-XIV у вимірі обставин цієї справи дає підстави для висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу (зокрема без реального його повного виконання) не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом.
Законом, який діяв на час відкриття виконавчого провадження, є Закон № 606-XIV, а з уваги на зміст його статті 28 (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 09.12.2021 у справі № 400/5321/20, від 19.01.2022 у справі № 640/7697/21, від 23.06.2022 у справі № 640/9792/20, від 11.08.2022 у справі № 640/23271/21.
Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19). У зв`язку із цим, суд відхиляє доводи позивача про те, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягнення з боржника сум заборгованості.
Верховний Суд у постанові від 28.01.2021 у справі № 420/769/19 (про необхідність врахування вказаної правової позиції при вирішенні цієї справи позивач зазначає у тексті позовної заяви), оскільки її ухвалено за інших фактологічних умов і нормативного регулювання.
Розмір виконавчого збору у цьому випадку повинен визначатися відповідно до статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на момент відкриття виконавчого провадження № 50032700) та становити 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
Таким чином, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700 прийнята з дотриманням вимог законодавства, зокрема, щодо розміру виконавчого збору, який правомірно був визначений відповідно до статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на момент відкриття виконавчого провадження № 50032700) у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а повернення виконавчого документа стягувачу (зокрема, без реального його повного виконання) не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом, у зв`язку із чим фактичні та правові підстави для визнання протиправною та скасування зазначеної постанови відсутні.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до частини першої – четвертої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Постанову про арешт коштів боржника від 20.01.2023 ВП № 59691222 позивач оскаржує з тих підстав, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019 ВП № 59691222 винесена з порушенням строку, передбаченого частиною третьою статті 40 та статті 12 Закону № 1404-VIII, а постанова про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700 повторно пред`явлена до виконання з порушенням тримісячного строку.
Апеляційний суд звертає увагу, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019 ВП № 59691222 позивач у судовому порядку не оскаржив, вказана постанова є чинною та на цей час у виконавчому провадженні № 59691222 здійснюються дії щодо виконання виконавчого документа (тобто, постанови про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700). Зазначені вище доводи можуть бути підставою для судового оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019 ВП № 59691222, а не постанови про арешт коштів боржника від 20.01.2023, винесеної у межах вказаного виконавчого провадження.
21.11.2017 головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Постоловський Р.О. виніс постанову ВП № 50032700 про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-3290/09, виданого 03.02.2010 Луцьким міськрайонним судом, згідно із заявою стягувача № 1920 від 17.11.2017, на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII (а. с. 41), та того ж дня, з дотриманням строку, передбаченого частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII, виніс постанову ВП № 50032700 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100586,55 грн (а. с. 62).
Згідно матеріалів справи, виконавчий документ (тобто, постанова про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700) неодноразово пред`являвся до виконання, у зв`язку із чим, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова про арешт коштів боржника від 20.01.2023 ВП № 59691222 прийнята з дотриманням вимог статті 56 Закону № 1404-VIII, у зв`язку із чим фактичні та правові підстави для визнання протиправною та скасування зазначеної постанови також відсутні.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Разом з тим, 22.06.2023 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну на належного відповідача.
Відтак, апеляційний суд вважає, що дане клопотання підлягає до задоволенню, шляхом зміни відповідача Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на належного відповідача - Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 року у справі №140/3820/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 05.07.2023