ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року
м. Чернівці

Справа № 727/3351/23
провадження № 822/750/23-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Половінкіної Н.Ю. , Одинака О.О.,
за участю секретаря Скулеби А.І.,
учасники справи: 
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,
апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 серпня 2023 року,
головуючий у суді першої інстанції суддя Гавалешко П.С.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування з незаконного володіння ідеальних часток нежитлових приміщень. 
ОСОБА_1 заявив клопотання про забезпечення позову.
Просив суд заборонити ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з відчуження 425/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень, загальною площею 386, 7 кв.м по АДРЕСА_1 та заборонити здійснення будь- яких реєстраційних дій стосовно цього майна.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 серпня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Заборонено ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з відчуження 425/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень, загальною площею 386, 7 кв.м по АДРЕСА_1 та заборонено здійснення будь яких реєстраційних дій стосовно цього майна.
Копію ухвали про забезпечення позову надіслано учасникам справи та Центру надання адміністративних послуг м. Чернівці 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення даного позову.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник не навів обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не надав на їх підтвердження доказів, що свідчить про необгрунтованість указаної заяви.
Також указував на те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами. 
Також посилається на те, що у інших судових справах, де предметом позову є теж майно, вже накладено арешт на 425/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень, загальною площею 386, 7 кв.м по АДРЕСА_1 , а тому багаторазове накладення судом різних способів забезпечення позову порушує права ОСОБА_2 , як власника вказаного майна.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав. 
Так, статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.
Згідно з ч. 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, № 9(далі - постанови Пленуму ВСУ), забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно з п. 6 вказаної постанови Пленуму ВСУ особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції повинен був перевірити наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц.
Предметом даного спору є 425/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень, загальною площею 386, 7 кв.м по АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, а необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статей 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що не забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогам позивача, оскільки предметом спору є грошові кошти, відповідач, як власник нерухомого майна, може у будь - який час відчужити майно, що призведе до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, ускладнить поновлення порушених прав та інтересів позивача, тому обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного нерухомого майна спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не порушують права та інтереси відповідача.
А тому, застосування такого заходу забезпечення як заборона відчуження майна є співмірним із позовними вимогами, оскільки у такому випадку буде дотриманий баланс інтересів сторін, тобто вжиття такого заходу не перешкоджатиме у користуванні та володінні відповідачем спірним майном, а також буде забезпечено належне виконання рішення суду з метою відновлення порушеного права позивача.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не перевірено належним чином, чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, слід зазначити, що судом, на підставі наведених у заяві про забезпечення позову доводів, а також на підставі наданих доказів встановлено існування між сторонами спору, та правильно зроблено висновки, що застосовані заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто безпосередньо пов`язані з предметом спору, є співмірними заявленим вимогам, а також необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, а цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що багаторазовість накладення судами різних способів забезпечення позову порушує права ОСОБА_2 як власника вказаного майна.
Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Вказаним пунктом також роз`яснено, що підставою для скасування заходів забезпечення позову також є випадки, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
З аналізу норм, які регулюють порядок застосування заходів забезпечення позову випливає, що вони мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. 
Отже, заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду та не порушують прав ОСОБА_2 як власника майна.
Також слід зазначити, що задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує прав відповідача (чи третіх осіб) щодо користування та розпорядження майном, на яке накладено арешт в рамках забезпечення позову, а лише обмежує його у здійсненні прав на його відчуження на певний період.
Жодних доказів спричинення або загрози спричинення збитків апелянтом, які матиме відшкодувати позивач, не надано.
Доказів скрутного матеріального стану позивача до суду першої інстанції також надано не було, отже суд не мав підстав вимагати зустрічного забезпечення позову під час постановлення оскаржуваної ухвали.
Крім того, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про зустрічне забезпечення за наявності для цього передбачених законом підстав.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2020 року у справі № 755/15345/17-ц та від 13 травня 2020 року у справі № 646/1489/19-ц.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови – 04 жовтня 2023 року.
Головуючий                                         М. І. Кулянда 
       
Судді: О. О. Одинак 
        Н.Ю. Половінкіна