ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року	Львів	Справа № 300/4329/22 пров. № А/857/4159/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року, ухвалене суддею Панікар І.В. у м. Івано-Франківську у поряку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 300/4329/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

                                                      ВСТАНОВИВ:
27 жовтня 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області «Про відмову у призначенні пенсії» від 11.08.2022 № 092650004500; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи: з 12.09.1986 по 02.02.1988 у колгоспі «Ленінським шляхом» на посаді доярки, з 01.08.1989 по 19.02.1991 у садочку «Росинка» на посаді няні, з 20.02.1991 по 01.08.1995 у Дубовецькому дитячому садочку на посаді няні-санітарки, з 01.01.1993 по 02.09.1996 у цеху металевої тари на посаді прибиральника виробничих приміщень та період навчання з 01.09.1979 по 22.07.1980 в Івано-Франківському ТУ-2 та нарахувати пенсію з часу звернення із заявою – з 03.08.2022.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком від 11.08.2022  №092650004500. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 12.09.1986 по 02.02.1988 у колгоспі «Ленінським шляхом», з 01.08.1989 по 19.02.1991 у садочку «Росинка», з 20.02.1991 по 01.08.1995 у Дубовецькому дитячому садочку, з 02.08.1995 по 02.09.1996 у цеху металевої тари Івано-Франківської фірми «Барва» та період навчання з 01.09.1979 по 22.07.1980 в Івано-Франківському ТУ-2.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 03.08.2022 із врахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує на правомірність прийняття пенсійним органом рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного страхового стажу 29 років. Зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди роботи: з 12.09.1986 по 02.02.1988 – робота в колгоспі, оскільки відсутні відомості про фактично встановлений мінімум та відпрацьовану кількість вихододнів у громадському господарстві, а також згідно довідки від 20.07.2022 року № Л-594/14-01 не зараховано вищевказаний період роботи в колгоспі “Ленінським шляхом” так як в архіві відсутня інформація про роботу; з 01.08.1989 по 19.02.1991 – має місце виправлення в даті прийняття на роботу, яке не завірене належним чином; з 20.02.1991 по 01.08.1995 у (дату наказу про звільнення) з огляду на відсутність відбитку печатки підприємства, що засвідчує відповідні записи; з 01.01.1995 (рік наказу 01.01.1993) прийняття на роботу не відповідає року початку трудових відносин, період роботи зараховано з дати переводу на іншу спеціальність з 02.09.1996 по 01.08.1998.
Крім того, скаржник наголошує на тому, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та у скаржника відсутній доступ до електронної пенсійної справи, оскільки така відповідно до п.4.10 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, передана до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) позивача/ фактичного місця проживання особи.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.08.2022 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.08.2022 № 092650004500 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 13.09.2022 № 0900-0206-8/31409 вищевказане рішення про відмову в призначенні пенсії скеровано позивачу (а.с.34).
Позивач, вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інсанці виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Згідно з п.6 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначеніЗаконом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003(далі- Закон № 1058-IV).
Відповідно до ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.
Зі змісту листа пенсійного органу на звернення позивача за призначенням пенсії слідує, що правомірність дій щодо відмови позивачу у призначені пенсії пенсійний орган обгрунтовує недостатністю страхового стажу.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).
Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що на час звернення до відповідача із заявою позивач досягнула віку, який за умови наявності страхового стажу 29 років дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону 1058-IV.
Зі змісту рішення про відмову у призначенні пенсії від 11.08.2022 № 092650004500 слідує, що пенсійним органом згідно поданих ОСОБА_1 документів обрахований страховий стаж для визначення права на пенсію становить 26 р. 04 м. 02 д., що є недостатнім.
Так, пенсійним органом не враховано періоди роботи з 12.09.1986 по 02.02.1988  – робота в колгоспі “Ленінським шляхом” на посаді доярки, відсутні відсутні відомості про фактично встановлений мінімум та відпрацьовану кількість вихододнів у громадському господарстві. Окрім того, в довідці, виданій архівним  відділом Івано-Франківської районної державної адміністрації від 20.07.2022 № Л-594/14-01 зазначається, що в документах цього колгоспу за період з 1986 по 1991 прізвище ОСОБА_2 ; з 01.08.1989 по 19.02.1991– має місце виправлення в даті прийняття на роботу, яке не завірено належним чином; з 20.02.1991 по 01.08.1995 (дату наказу про звільнення) з огляду на відсутність відбитку печатки підприємства, що засвідчує відповідні записи; з 01.01.1995 (рік наказу 01.01.1993) прийняття на роботу не відповідає року початку трудових відносин, період роботи зараховано з дати переводу на іншу спеціальність з 02.09.1996 по 01.08.1998, також не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 22.07.1980 в Івано-Франківському ТУ-2, оскільки відсутні будь-які документи про навчання.
В розумінні ст.1 Закону №1058-IV під поняттям "пенсія" розуміється щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цимЗакономі за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встанолюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.
Дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Також слід зазначити, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України “Про трудові книжки працівників” від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Заперечуючи проти позовних вимог, пенсійний орган посилається на те, що ним обґрунтовано не прийнято до уваги спірні періоди. Однак записи трудової книжки виконано у чіткій послідовності та відповідності дати, такі є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Виявлені відповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.
В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 (справа № 677/277/17).
Також Верховний Суд у постановах від 24 травня 2018 року (справа №490/12392/16-а) та від 04 вересня 2018 року (справа № 423/1881/17) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні спору суд апеляційної інстанції враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 в період з 12.09.1986 по 02.02.1988 працювала дояркою в колгоспі “Ленінським шляхом” (зворотній бік а.с.31). В трудовій книжці ОСОБА_1 наявний запис про роботу в садочку “Росинка”, а саме: остання була 01.08.1989 прийнята на роботу нянею, звідки 19.02.1991 була звільнена в порядку переводу (а.с.31-32). Відтак наведені періоди підлягнають врахуванню при обрахунку страхового стажу позивача.
Стосовно зарахування до загального страхового стажу періоди роботи: з 20.02.1991 по 01.08.1995 у Дубовецькому дитячому садочку, з 01.01.1993 по 02.09.1996 в Івано-Франківській фірмі “Барва” у цеху металевої тари, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частин 3, 4  статті 24 Закону №1058-IV  страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року.
До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Згідно записів трудової книжки позивачки, ОСОБА_1 в період з 20.02.1991 по 01.08.1995 працювала на посаді няні-санітарки Дубовецького дитячого садочка, окрім того, 01.01.1993 позивач прийнята на роботу в Івано-Франківську фірму “Барва” в цех металевої тари на посаду прибиральника виробничих приміщень, 02.09.1996 переведена на посаду прибиральника інструментів, звідки 01.08.1998 була звільнена в порядку переводу (а.с.32).
З наведеного слідує, що ОСОБА_1 в період з 20.02.1991 по 01.08.1995 працювала на посаді няні-санітарки Дубовецького дитячого садочка, що частково співпадає з періодом роботи в цеху металевої тари Івано-Франківської фірми “Барва”, а саме з 01.01.1993 по 01.08.1995, тобто позивач у вказаний період фактично працювала за сумісництвом. 
Сумісництвом є виконання працівником, окрім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінета Міністрів України “Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій” від 03 квітня 1993 року №245, загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу.
Тобто, працівник може працювати за сумісництвом не більше, ніж на 0,5 ставки.
Разом з тим, таке обмеження для роботи за сумісництвом обумовлено необхідністю обмеження оплати такої праці, оскільки оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу.
У свою чергу, такі обмеження мали наслідком тільки врахування зазначеного заробітка під час обчислення пенсії, оскільки положеннями статті 64 Закону України №1788-ХІІ передбачено, що пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку.
З огляду на наведене, положеннями  Закону №1788-ХІІ  не передбачено зарахування до страхового стажу періоду роботи за основним місцем та за сумісництвом, одночасно.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові  Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.09.2022 у справі № 580/4885/20. 
Враховуючи вищевикладене, період роботи позивача з 01.01.1993 по 01.08.1995 підлягає зарахуванню до страхового стажу з кратністю “1”. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції подвіляє висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача періоди її роботи у Дубовецькому дитячому садочку з 20.02.1991 по 01.08.1995 та у цеху металевої тари Івано-Франківської фірми “Барва” з 02.08.1995 по 02.09.1996. 
Щодо зарахування до загального страхового стажу період навчання в Івано-Франківському ТУ-2 з 01.09.1979 по 22.07.1980 у зв`язку з не підтвердженням первинними документами, суд зазначає наступне. 
Згідно приписів статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується, зокрема,  навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Зі змісту записів трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що перед першим записом про трудову діяльність у графі відомості про роботу внесено запис про навчання в Івано-Франківському ТУ-2 в період з 01.09.1979 по 22.07.1980 (а.с.31).
Правомірність незарахування цього періоду пенсійний орган, що приймав рішення щодо призначення пенсії, обгрунтовує непідтвердженням цього періоду первинними документами. Однак, оскільки, як наведено вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування цього періоду навчання позивача.
За встановлених обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині зобов`язання зарахувати спірний період навчання позивача в Івано-Франківському ТУ-2 в період з 01.09.1979 по 22.07.1980 до загального страхового стажу.
Пенсійним органом не вказано на існування будь-яких інших об`єктивних та законних підстав для відмови позивачу у призначені пенсії та не доведено неможливості врахування до страхового стажу спірних періодів, з урахуванням яких страховий стаж позивача становить понад визначений законом стаж 29 років.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 11.08.2022 року № 092650004500, прийняте за наслідком розгляду заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги з урахуванням принципу екстериторіальності, є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є визначення пенсійному органу зобов`язання розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.08.2022.
Слід зазначити, що позивачем рішення суду в частині обрання судом способу відновлення порушеного права на призначення пенсії не оскаржено. Часткове задоволення позовних вимог не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд у такий спосіб не підміняє інший орган державної влади, зокрема, шляхом обрахунку кількості років з урахуванням спірного періоду чи призначення пенсії, а вказує на визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву на належне пенсійне забезпечення позивача дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, визначивши право позивача на зарахування спірних періодів, залишив поза увагою обставини перебування позивача на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Так, згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 (Положення № 28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058, Пенсійний фонд України є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України.
Інструкцією користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року внесені зміни в програмне забезпечення підсистеми призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи в частині централізації призначення пенсії. Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (Постанова № 25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за № 339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Постанови № 25-1 після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії. При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/ фактичного місця проживання особи. Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що що належним пенсійним органом, уповноваженим на повторний розгляд питання про призначення пенсії позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню у відповідній частині.
Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання розподілу судових витрат регламентоване статтею 139 КАС України, частина 6 якої вказує, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративну справу на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору (п.1, п.2 ч.9 ст.139 КАС України).
Відповідно до ст.322 КАС України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Так, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Аналіз норм Закону України «Про судовий збір» в їхньому логічному взаємозв`язку дозволяє суду апеляційної інстанції зробити висновок, що розрахунок судового збору за подання апеляційної скарги у відсотковому співвідношенні до частини задоволених позовних вимог можливий щодо вимоги майнового характеру (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням).
В свою чергу, вимога немайного характеру - вимога, яка не підлягає вартісній оцінці, вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці, а тому розрахувати судовий збір у співвідношенні до частини (обсягу) задоволеної однієї вимоги немайнового характеру не можливо.
Відновлення порушеного права позивача на перерахунок та виплату пенсії є задоволенням вимоги немайнового характеру.
Оскільки документально підтвердженими судовими витратами позивача є сплачений судовий збір, розмір якого є обгрунтованим та пропорційним до предмета спору, у сумі 992,40 грн, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень, що виступали відповідачами у справі.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 300/4329/22 скасувати в частині визначення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області зобов`язання зарахувати періоди роботи до загального страхового стажу ОСОБА_1 та повторно розглянети заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняти нову постанову в цій частині.
Адміністративни позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 12.09.1986 по 02.02.1988 у колгоспі “Ленінським шляхом”, з 01.08.1989 по 19.02.1991 у садочку “Росинка”, з 20.02.1991 по 01.08.1995 у Дубовецькому дитячому садочку, з 02.08.1995 по 02.09.1996 у цеху металевої тари Івано-Франківської фірми “Барва” та період навчання з 01.09.1979 по 22.07.1980 в Івано-Франківському ТУ-2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 03.08.2022 із врахуванням висновків суду.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ЄДРПОУ 20551088) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп. сплаченого судового збору.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп. сплаченого судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний