КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 382/5/22
провадження № 22-ц/824/6300/2023
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 вересня 2023 року                                                                                             м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М.,
суддів: Рейнарт І. М.,  Ящук  Т. І. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 07 грудня 2022 року в складі судді Кисіль О. А.,
встановив:
 
21.12.21 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на  ті підстави,  що  11 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №100420-44.25-13-2, відповідно до якого ОСОБА_2 було надано споживчий кредит в сумі 150 000 грн строком з 11.11.2013  по 10.11.2023 на умовах,  встановлених договором.
11.11.2013  для забезпечення виконання кредитного зобов`язання, між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за яким останні  виступили майновими поручителями ОСОБА_2 та передали в іпотеку ПАТ «Банк «Київська Русь» двокімнатну квартиру загальною площею 50, 40 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищевказана квартира належала  ОСОБА_1   та ОСОБА_4 на  праві  спільної часткової  власності, по  1/2 частині  відповідно. 
25.06.2018 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення прав вимоги № UА-ЕА-2018-04-13-000018-а/42 за кредитним договором № 100420-44.25-13-2 від 11.11.2013, а також за договором іпотеки від 11.11.2013.
Відповідно до вказаних договорів про відступлення прав вимоги, ОСОБА_5 набув право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором та договором іпотеки. 
26.06.2018 новий кредитор ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з вимогою про дострокове повернення кредиту та усунення порушення. У вимозі було зазначено, що станом на 25.06.2018 заборгованість ОСОБА_2 становить 300 184,58 грн, яку ОСОБА_5 вимагав впродовж 60 календарних днів повністю погасити, в іншому випадку він буде вимушений після спливу вказаного терміну стягнути заборгованість за кредитним договором в один із способів, передбачених законодавством, а також зазначив що має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» або продажу предмету іпотеки на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку». 
14.09.2018 ОСОБА_5 набув у приватну власність двокімнатну квартиру загальною площею 50,40 кв м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
З огляду  на факт виконання майновими поручителями ОСОБА_1 , ОСОБА_3 обов`язку позичальника ОСОБА_2 перед кредитором ОСОБА_5 щодо погашення заборгованості, яка відповідно до Вимоги про дострокове повернення кредиту та усунення порушення від 26.06.2018 року складала 300 184,58 грн,  за рахунок предмета іпотеки, шляхом набуття ОСОБА_5 права власності на двокімнатну квартиру загальною площею 50,40 кв м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на праві часткової власності, до останніх перейшли всі права кредитора, що випливають з кредитного договору №100420- 44.25-13-2 від 11.11.2013. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в розмірі 150 092, 29 грн ( 300 184,58 грн  :2 ).
Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 09 серпня 2022 року залучено у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .
Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 07 грудня 2022 року вказаний позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 150 092,29 грн.
01.02.2023 третя особа  ОСОБА_3 на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 07 грудня 2022 року  подала  апеляційну  скаргу,  в якій просить скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 07 грудня 2022 року та ухвалити  нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Вважає, що  оскаржуване  рішення  ухвалене  з порушенням  норм матеріального  та процесуального  права,  при цьому  суд не  повно з`ясував всі фактичні   обставини справи та не  вжив заходів   на  залучення  її  в якості третьої особи, як співвласника нерухомого  майна, переданого  в іпотеку  банку,  і поручителя   за кредитним договором. 
Зазначила,  що  зобов`язання  за кредитним договором   у повному  обсязі  ані  боржником,  ані   поручителями  не  виконано,  оскільки   позивачем  заборгованість  ОСОБА_2 погашена  лише  частково. 
Оскільки  зобов`язання за кредитним договором  ОСОБА_2 не  було  виконано  в повному  обсязі,  то  у позивача, як поручителя, не виникло право на пред`явлення зворотної вимоги до боржника. 
01.05.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Коротя Р. О.  подав відзив на  апеляційну  скаргу,  в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Свої доводи мотивує тим, що  кредитне  зобов`язання   було  виконано  майновим поручителем за рахунок  предмета іпотеки  шляхом  набуття ОСОБА_5   права  власності на  предмет іпотеки на  підставі  ст. 37  Закону  України "Про іпотеку". 
У  разі  задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.  
Також до  апеляційної скарги  додається  довідка  попереднього  кредитора  про  виконання  зобов`язань. 
Отже,  ОСОБА_1 виконав  обов`язок  позичальника ОСОБА_2 в повному  обсязі, в результаті  чого  втратив  право  власності на  належне  йому мано,  і тому   виникла  необхідність  у відшкодуванні  втрат майнового  поручителя  шляхом  стягнення  грошових коштів  з  ОСОБА_2 .  
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 11 листопада  2013  року між ТАТ  "Банк  "Київська Русь" та ОСОБА_2   було укладено кредитний договір №100420-44.25-13-2, за умовами якого  позичальник отримав кредит   в розмірі  150 000  грн. під  23%  річних строком  по  10 листопада  2023 року.  
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 11 листопада 2013 року між ПАТ  "Банк  "Київська Русь" та  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3    було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна іпотекодавцям  квартира, що знаходиться  за  адресою:  АДРЕСА_1 . 
25  червня 2018 року   між ПАТ  "Банк  "Київська Русь" та ОСОБА_5   (новий кредитор)  укладено  договір № UА-ЕА-2018-04-13-000018-а/42    про  відступлення  (купівлі-продажу) прав  вимоги.
25  червня 2018 року   між ПАТ  "Банк  "Київська Русь" (первісний іпотекодержатель)  та ОСОБА_5   (новий іпотекодержатель)  укладено  договір  про  відступлення  прав  вимоги за договором  іпотеки.
Відповідно  до  п.  1.1 вказаного  договору  на  умовах,  викладених у цьому договорі, та у зв`язку з  укладенням  договору  № UА-ЕА-2018-04-13-000018-а/42  про  відступлення  (купівлі-продажу)  прав вимоги  від  25 червня  2018 року щодо  відступлення прав за  кредитним договором №100420-44.25-13-2 від 11 листопада 2013 року зі всіма змінами і доповненнями, що  є  його  невід`ємною  частиною,  укладеним між   ПАТ "Банк  "Київська Русь" (первісним іпотекодержателем)  та ОСОБА_5    (новим іпотекодержателем), первісний  іпотекоджержатель відступає   новому  іпотекодержателю  права за договором  іпотеки,  посвідченим  приватним нотаріусом  Яготинського  районного  нотаріального   округу  Київської області Черних  О. В. , 11 листопада 2018  року  за реєстрованим №2387 (що містить застереження  про задоволення  вимог  іпотекодержателя), з усіма  наступними змінами та доповненнями, укладеним між  первісним іпотекодежателем, громадянином  України ОСОБА_1 , реєстраційний  номер  облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , та громадянкою  України ОСОБА_3 ,  реєстраційний  номер  облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .    
Відповідно до  розрахунку  заборгованості ОСОБА_2   за кредитним договором №100420-44.25-13-2  від 11.11.2013  станом на  25 червня  2018 року, складеному ОСОБА_5 ,  загальна сума заборгованості  становить  300 184 грн 58 коп. 
14 вересня  2018 року   власником квартири, що  знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,  став   ОСОБА_5 .  
Звертаючись до суду з цим позовом,  ОСОБА_1    посилався на те, що оскільки він як майновий поручитель виконав зобов`язання відповідача перед кредитором за рахунок  майна, переданого  в іпотеку,  то до нього перейшло право вимагати від боржника відшкодування сплаченої суми боргу.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).
Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Однією з ознак застави є те, що це є додаткове, акцесорне зобов`язання, що не може існувати автономно і самостійно. Воно завжди викликане наявністю іншого зобов`язання, яке потребує забезпечення свого виконання. Акцесорність застави означає, що припинення основного зобов`язання або недійсність договору, забезпеченого заставою, тягне за собою неможливість існування й застави.
Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.
При цьому в іпотечних правовідносинах майновий поручитель за іпотечним договором вступає в правовідносини безпосередньо з кредитором, але не від імені боржника, а від власного імені.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.
Тобто, якщо основне зобов`язання припиняється внаслідок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, то відбувається заміна особи в зобов`язанні і майновий поручитель набуває всіх прав кредитора за основним зобов`язанням (частина друга статті 11 Закону України «Про іпотеку»).
З урахуванням  наведеного ,  суд першої  інстанції,  ухвалюючи рішення  про  задоволення  позову,  дійшов правильного висновку про те, що  позовні  вимоги про  стягнення коштів, які погашені за боржника за рахунок іпотечного майна, є законними та обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги    ОСОБА_3 зводяться до  того,  що  її не було  залучено судом  до  участі в справі в якості третьої особи, що  призвело до  порушення  її прав. 
Проте, такі доводи не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки  ухвалою  Яготинського  районного  суду  Київської області від  09 серпня  2023  року   ОСОБА_3 було залучено  до  участі в справі  в якості третьої особи (а.с.70).
Відповідно  до  довідки від  01.05.2023, складеної  ОСОБА_5 ,   кредитний договір  №  100420-44.25-13-2 від 11.11.2013  був виконаний в повному обсязі шляхом  набуття права власності на  предмет іпотеки:  квартири  АДРЕСА_1 .  До ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ,  як майнових  поручителів, перейшли в повному обсязі  права кредитора за кредитним договором  на  підставі  ст. 11 Закону  України "Про  іпотеку".
Доводи  апеляційної скарги в тій частині, що  зобов`язання  за  кредитним договором не  були виконані  в повному  обсязі, є необґрунтованими. 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення  без змін, якщо визнає, що суд першої  інстанції ухвалив рішення  з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є по суті правильними, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 07 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                                             Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
    
                                                                                                           Т. І. Ящук