П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
28 вересня 2023 року
м. Київ
Справа № 9901/233/19
Провадження № 11-42заі22
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Желєзного І. В.,
суддів Банаська О. О., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,
розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 січня 2022 року (судді Бевзенко В. М., Данилевич Н. А., Стрелець Т. Г., Шарапа В. М., Шишов О. О.) у справі № 9901/233/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним і скасування рішення та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.   У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВККС, у якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Комісії від 26 березня 2019 року № 39/зп-19 про призначення іспиту для судді Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 .
2.   На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він уже брав участь у першому етапі кваліфікаційного оцінювання «Іспит» в межах процедури конкурсу на зайняття вакантної посади судді Верховного Суду, за результатами якого набрав 125 балів, а тому Комісія не мала підстав для призначення щодо позивача ще одного оцінювання рівня професійної компетентності шляхом проведення «Іспиту».
3.   Позивач вважає, що склад ВККС не відповідає вимозі «суд, встановлений законом», оскільки у членів Комісії Козьякова С. Ю. , ОСОБА_3 та Весельської Т. Ф. строк повноважень закінчився відповідно з 24 жовтня, 05 та 19 грудня 2018 року. Крім того, відповідно до пункту 5 частини першої статті 94 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) головою Державної судової адміністрації до ВККС призначаються два члени Комісії з числа осіб, які не є суддями, однак всупереч вказаним вимогам членом Комісії було призначено ОСОБА_3 , який є суддею у відставці.
4.   На думку ОСОБА_1 , оцінювання суддів України, обраних безстроково, наслідком якого є їх звільнення, не відповідає принципам верховенства права.
Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції
5.   Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 27 січня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.
6.   Судове рішення мотивовано тим, що оскільки позивач у межах процедури конкурсу на зайняття вакантної посади судді у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду за результатами кваліфікаційного оцінювання не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у такому суді, то не може вважатися таким, що підтвердив відповідність займаній посаді судді. У зв`язку із цим доводи позивача щодо відсутності підстав для призначення ОСОБА_1 оцінювання рівня компетентності шляхом проведення «Іспиту» в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді є необґрунтованими.
7.   Суд першої інстанції відхилив як необґрунтовані доводи позивача щодо відсутності в окремих членів ВККС повноважень на час прийняття оскаржуваного рішення.
8.   Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду також зазначив, що факт підписання оскаржуваного рішення всіма членами, які брали участь в його ухваленні, та своєчасність повідомлення про проведення кваліфікаційного оцінювання позивачем не ставилися під сумнів ані у позовній заяві, ані під час судового розгляду справи.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
9.   Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що Комісія на порушення частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яку не застосував суд, не довела факт відсутності у позивача на час прийняття оскаржуваного рішення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у місцевому господарському суді.
10.        На думку скаржника, призначення позивачу, за відсутності будь-яких об`єктивних підстав, іспиту щодо перевірки в нього рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя порушує недоторканність, набуту позивачем протягом більше 30 років ділової репутації, а також принижує людську гідність  ОСОБА_1 (стаття 299 Цивільного кодексу України).
11.        Скаржник зауважив, що суд першої інстанції всупереч пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України та статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) не надав оцінки доводам позивача про застосування до спірних правовідносин статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).
12.         ОСОБА_1 , посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 22 липня 2021 року у справі «Гуменюк та інші проти України», указав, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку легітимності Комісії як «суду, встановленого законом».
13.        На переконання скаржника, суд першої інстанції неправильно застосував норми, якими визначається рівень «професійної компетентності», оскільки відповідність судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за чотирма показниками: рівень знань у сфері права, рівень практичних навичок та умінь у правознавстві, ефективність здійснення правосуддя, діяльність щодо підвищення фахового рівня.
14.         ОСОБА_1 вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що решта доводів, якими позивач обґрунтовує свій позов (як-от невідповідність вимогам статті 126 Конституції України та принципам верховенства права проведення кваліфікаційного оцінювання, наслідком якого передбачено звільнення суддів поза межами індивідуальної дисциплінарної процедури), не стосуються вимог позову у цій справі та виходять за межі предмета доказування у спірних правовідносинах, тому суд не дає їм оцінки, - не відповідає обставинам справи, оскільки саме вказаними доводами позивач обґрунтовує свою вимогу про визнання рішення ВККС протиправним. 
15.        Скаржник також зазначив, що оскільки згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 не існує різниці між статусами судді Верховного Суду України та судді Верховного Суду, незалежно від змін до Конституції України 2016 року, то не може існувати і різниці між правовим статусом судді першої інстанції до змін Конституції України 2016 року і правовим статусом судді Верховного Суду. 
16.        На думку  ОСОБА_1 , оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 11 квітня 2020 року № 4-р/2020 оцінювання суддів Верховного Суду визнається неконституційним, то так само і не відповідає Конституції України оцінювання судді ОСОБА_1, призначеного безстроково в 1992 році.
17.        Крім того, скаржник послався на те, що для абсолютної більшості суддів Конституційного Суду України очевидною є невідповідність вимогам статті 126 Конституції України та принципам верховенства права проведення оцінювання, наслідком якого передбачено звільнення суддів поза межами індивідуальної дисциплінарної процедури.
18.        На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 січня 2022 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Позиція інших учасників справи
19.        На момент розгляду справи відзиву від ВККС на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до Великої Палати Верховного Суду не надходило.
Рух апеляційної скарги
20.        Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 06 квітня 2022 року справу призначено судді-доповідачеві Князєву В. С.
21.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 27 червня 2022 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2022 року.
22.        Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 травня 2023 року справу призначено судді-доповідачці Чумаченко Т. А.
23.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 04 липня 2023 року призначила справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на підставі пункту 1 частини першої та частини третьої статті 311 КАС України з огляду на те, що сторонами не заявлено клопотань про розгляд справи за їх участі, а характер спірних правовідносин та предмет доказування в цій справі не вимагають участі сторін.
24.        На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Желєзному І. В.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції
25.        Відповідно до пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ ВККС рішенням від 07 червня 2018 року № 133/зп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання 2188 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, серед яких і суддя Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1, встановила черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання та графіки проведення іспиту. Цим же рішенням визначено дату складання позивачем іспиту - 10 липня 2018 року.
26.        10 липня 2018 року позивач для складання першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит», призначеного рішенням Комісії від 07 червня 2018 року № 133/зп-13, не з`явився. Причину неявки позивача рішенням Комісії від 07 вересня 2018 року № 194/зп-18 визнано поважною, та цим же рішенням визначено дату проведення такого іспиту ОСОБА_1 на 18 вересня 2018 року.
27.        18 вересня 2018 року позивач повторно не з`явився для складення першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит», призначеного рішенням Комісії від 07 червня 2018 року № 133/зп-18. Рішенням Комісії від 26 березня 2019 року № 38/зп-19 причину неявки позивача визнано поважною.
28.        Рішенням від 26 березня 2019 року № 39/зп-19 Комісія відповідно до статей 83-85, 93 та 101 Закону № 1402-VІІІ призначила проведення іспиту у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1, визначивши дату для складення такого іспиту останньому - 16 квітня 2019 року.
29.        Водночас рішенням Комісії від 02 серпня 2018 року № 185/зп-18 оголошено конкурс на зайняття 78 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, із заявою про участь в якому безпосередньо звернувся позивач.
30.        08 жовтня 2018 року рішенням ВККС № 231/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання у межах конкурсу на зайняття 23 вакантних посад суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зокрема і ОСОБА_1 .
31.        Рішенням Комісії від 20 грудня 2018 року № 323/зп-18 позивачу відмовлено у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» та визнано такими, що не склав іспит, не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду та припинив участь в оголошеному 02 серпня 2018 року конкурсі на зайняття 23 вакантних посад суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
32.        Не погоджуючись з рішенням відповідача від 26 березня 2019 року № 39/зп-19, яким позивачу призначено проведення іспиту у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
33.        Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
34.        Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
35.        За підпунктом 4 пункту 16^1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
36.        Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) на підставі подання відповідної колегії ВККС.
37.        За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
38.        На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ рішеннями Комісії від 03 та 04 листопада 2016 року № 143/зп-16 та № 144/зп-16 відповідно затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення) та Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
39.        Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII).
40.        Суд першої інстанції встановив, що рішенням від 07 червня 2018 року № 133/зп-18 ВККС призначила кваліфікаційне оцінювання 2188 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, серед яких і суддя Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 , встановила черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання та графіки проведення іспиту. Цим же рішенням визначено дату складення позивачем іспиту - 10 липня 2018 року.
41.        Суд першої інстанції також установив, що 10 липня 2018 року позивач для складення першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит», призначеного рішенням Комісії від 07 червня 2018 року № 133/зп-13, не з`явився. Рішенням Комісії від 07 вересня 2018 року № 194/зп-18 причину неявки позивача визнано поважною, визначено дату проведення такого іспиту ОСОБА_1 - 18 вересня 2018 року, на який позивач також не з`явився.
42.        ВККС рішенням від 26 березня 2019 року № 38/зп-19 причину неявки позивача визнала поважною, а рішенням № 39/зп-19 призначила проведення іспиту у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема і судді Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 , визначивши дату для складення такого іспиту останньому - 16 квітня 2019 року.
43.        Вважаючи рішення Комісії від 26 березня 2019 року № 39/зп-19 про призначення іспиту для судді Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 вже брав участь у першому етапі кваліфікаційного оцінювання «Іспит» в межах процедури конкурсу на зайняття вакантної посади судді Верховного Суду, за результатами якого набрав 125 балів, а тому Комісія не мала підстав для призначення щодо позивача ще одного оцінювання рівня професійної компетентності шляхом проведення іспиту.
44.        Вирішуючи вказане питання, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що оскільки позивач у межах процедури конкурсу на зайняття вакантної посади судді у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду за результатами кваліфікаційного оцінювання не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у такому суді, то не може вважатися таким, що підтвердив відповідність займаній посаді судді.
45.        Велика Палата Верховного Суду погоджується з указаним висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з огляду на таке.
46.        Відповідно до пункту 44 розділу III Положення в разі підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у суді рівня суду, у якому він працює, або суді вищого рівня у рамках процедури конкурсу на зайняття вакантної посади судді такий суддя вважається таким, що підтвердив відповідність займаній посаді судді.
47.        Таким чином, суддя вважається таким, що підтвердив відповідність займаній посаді судді, якщо він підтвердив здатність здійснювати правосуддя у суді рівня суду, у якому він працює, або суді вищого рівня у рамках процедури конкурсу на зайняття вакантної посади судді.
48.        Як установив суд першої інстанції, позивач узяв участь у конкурсі на зайняття 23 вакантних посад суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оголошеному рішенням ВККС від 02 серпня 2018 року № 185/зп-18, кваліфікаційне оцінювання яких призначене рішенням Комісії від 08 жовтня 2018 року № 231/зп-18.
49.        За змістом пункту 4 частини п`ятої статті 81 Закону № 1402-VIII ВККС за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.
50.        ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді (частина перша статті 88 Закону № 1402-VIII).
51.        Згідно із пунктом 33.1 Положення у випадку недопуску судді (кандидата на посаду судді) до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання за результатами попереднього етапу Комісія приймає рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді (у випадку проведення кваліфікаційного оцінювання з метою визначення здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).
52.        На підставі пункту 36 Положення рішення Комісії про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді є підставою для припинення подальшої участі судді (кандидата на посаді судді) у процедурах, передбачених Законом.
53.        З матеріалів справи вбачається, що рішенням від 20 грудня 2018 року № 231/зп-18 ВККС відмовила позивачу в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» та визнала його такими, що не склав іспит, не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду та припинила його участь в оголошеному 02 серпня 2018 року конкурсі на зайняття 23 вакантних посад суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (т. 1, а. с. 125-127, 131).
54.        Отже, ОСОБА_1 не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в суді вищого рівня у рамках процедури конкурсу на зайняття вакантної посади судді, відтак не підтвердив відповідність займаній посаді судді у розумінні наведеного вище пункту 44 розділу III Положення.
55.        З огляду на викладене у ВККС не було підстав не призначати судді Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 проведення іспиту у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді рішенням від 26 березня 2019 року № 39/зп-19.
56.        Велика Палата Верховного Суду відхиляє посилання скаржника на те, що Комісією на порушення частини другої статті 77 КАС України не доведено факт відсутності у позивача, на час прийняття оскаржуваного рішення, рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у місцевому господарському суді, оскільки оскаржуване рішення ВККС від 26 березня 2019 року № 39/зп-19 прийняте саме для проведення кваліфікаційного оцінювання відповідності судді займаній посаді, критеріями якого є 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. При цьому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що рішення Комісії від 26 березня 2019 року № 39/зп-19 не позбавляє позивача права як судді здійснювати правосуддя у господарському суді Миколаївської області та не свідчить про відсутність у позивача, на час прийняття оскаржуваного рішення, рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя.
57.        Не є слушними посилання скаржника на відсутність будь-яких об`єктивних підстав призначення позивачу іспиту щодо перевірки в нього рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя, оскільки проведення оцінювання відповідності судді займаній посаді передбачено, зокрема, підпунктом 4 пункту 16^1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» та статтею 83 Закону № 1402-VIII. 
58.        Велика Палата Верховного Суду відхиляє як необґрунтовані посилання скаржника на те, що призначення ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням ВККС, прийнятого на підставі наведених вище імперативних норм Конституції України та Закону № 1402-VIII, іспитупорушує його недоторканність, набуту протягом більше 30 років ділової репутації, а також принижує його людську гідність. При цьому Велика Палата Верховного Суду враховує, що проведення оцінювання відповідності ОСОБА_1 займаній посаді призначене ще рішенням ВККС від 07 червня 2018 року № 133/зп-18, яке позивачем не оскаржувалось.
59.        Щодо доводів скаржника про те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку легітимності Комісії як «суду, встановленого законом», Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
60.        Так, позивач посилається на те, що у членів ВККС Козьякова С. Ю. , ОСОБА_3 та Весельської Т. Ф. закінчилися повноваження, а також що всупереч пункту 5 частини першої статті 94 Закону № 1402-VІІІ членом Комісії було призначено ОСОБА_3 , який є суддею у відставці.
61.        Разом із цим на момент ухвалення оскаржуваного в цій справі рішення ВККС від 26 березня 2019 року № 39/зп-19 Козьяков С. Ю. , ОСОБА_3 та Весельська Т. Ф. були повноправними членами ВККС і мали право брати участь у прийнятті рішень у складі Комісії. 
62.        Аналогічну правову позицію щодо повноважності членів ВККС викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/979/18 (провадження № 11-427заі20).
63.        До того ж на момент участі в оголошеному рішенням Комісії від 02 серпня 2018 року № 185/зп-18 конкурсі на зайняття 23 вакантних посад суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у позивача не було сумнівів щодо наявності у  Козьякова С. Ю. , ОСОБА_3 та Весельської Т. Ф. повноважень.
64.        Отже, ураховуючи встановлені обставини справи, Велика Палата Верховного Суду не вбачає порушень ВККС процедури прийняття рішення від 26 березня 2019 року № 39/зп-19, а також порушень прав судді чи інших ознак протиправності вказаного рішення Комісії з огляду на вимоги Закону № 1402-VІІІ, відтак оскаржуване рішення Комісії прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
65.        Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що абстрактні міркування позивача з посиланням на те, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 не існує різниці між статусами судді Верховного Суду України та судді Верховного Суду, незалежно від змін до Конституції України 2016 року, а отже, не може існувати і різниці між правовим статусом судді першої інстанції до змін Конституції України 2016 року і правовим статусом судді Верховного Суду, -є необґрунтованими, оскільки правові висновки, зазначені у вказаному Рішенні Конституційного Суду України, не є застосовними у цій справі.
66.        Водночас Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в указаному Рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 дійшов висновку про необхідність закриття конституційного провадження у справі в частині перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) положень пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, що спростовує посилання скаржника на невідповідність вимогам статті 126 Конституції України та принципам верховенства права проведення кваліфікаційного оцінювання, наслідком якого передбачено звільнення суддів поза межами індивідуальної дисциплінарної процедури.
67.        При цьому прийнятим Комісією рішенням жодним чином не було допущено порушень вимог статті 8 Конвенції, оскільки рішення ВККС від 26 березня 2019 року № 39/зп-19 про призначення іспиту для судді Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1 в повній мірі відповідає критеріям «якості закону».
68.        Не слушними є також посилання скаржника на те, що оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 11 квітня 2020 року № 4-р/2020 оцінювання суддів Верховного Суду визнається неконституційним, то так само і не відповідає Конституції України оцінювання судді ОСОБА_1, призначеного безстроково в 1992 році, у зв`язку з тим, що у вказаному Рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку про неконституційність, зокрема, частини першої статті 37 Закону № 1402-VIII, якою встановлено, що «до складу Верховного Суду входять судді у кількості не більше ста», та пунктів 4-7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», якими передбачена процедура зменшення кількості складу суддів Верховного Суду, тобто Конституційний Суд України не надавав оцінки щодо конституційності проведення оцінювання суддів Верховного Суду, а зазначив, зокрема, про те, що зменшення законом кількісного складу Верховного Суду з двохсот суддів до ста без одночасної зміни його функцій слід розглядати як організаційний засіб, який регулюється відповідно до приписів частини другої статті 125, статті 126 Конституції України, а також що реалізація принципу верховенства права, права кожного на судовий захист можлива лише при реальному дотриманні конституційних принципів щодо незалежності суддів, які містять юридичні гарантії, спрямовані на запобігання будь-якому впливу на суддю та судову владу. 
69.        Отже, Рішення Конституційного Суду України від 11 квітня 2020 року № 4-р/2020 не є застосовним до правовідносин у справі за позовом ОСОБА_1 до ВККС про визнання протиправним і скасування рішення Комісії від 26 березня 2019 року № 39/зп-19 про призначення іспиту для судді Господарського суду Миколаївської області ОСОБА_1
70.        Покликання скаржника на те, що для суддів Конституційного Суду України, які виловили окрему думку щодо Висновку Конституційного Суду України від 20 січня 2016 року № 1-в/2016 очевидною є невідповідність вимогам статті 126 Конституції України та принципам верховенства права проведення оцінювання, наслідком якого передбачено звільнення суддів поза межами індивідуальної дисциплінарної процедури,є неслушними, оскільки Конституційний Суд України не визнавав норми, на які вказує позивач, неконституційними. 
71.        Інші доводи та міркування ОСОБА_1 , наведені в його апеляційній скарзі, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
72.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
73.        На підставі статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
74.        Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 січня 2022 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
| Суддя-доповідач | | | І. В. Желєзний
Судді: | О. О. Банасько | | С. Ю. Мартєв |
| І. В. Григор`єва | | К. М. Пільков |
| М. І. Гриців | | О. Б. Прокопенко |
| Ж. М. Єленіна | | І. В. Ткач |
| Л. Ю. Кишакевич | | В. Ю. Уркевич |
| Г. Р. Крет | | Є. А. Усенко |
| Л. М. Лобойко | | Н. В. Шевцова |