ОКРЕМА ДУМКА
судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 51-3112км23 
(справа № 712/3604/22)
Підсудність - це сукупність юридично значимих ознак кримінального провадження (кримінальної справи), на підставі яких кримінальний процесуальний закон визначає суд і склад цього суду, які правомочні здійснювати судовий розгляд. Її призначення полягає у правильному розподілі кримінальних проваджень як між судами різних ланок (першої, апеляційної, касаційної інстанцій) судової системи, так і між судами однієї ланки.
Чинний КПК у статті 32 визначає загальні правила територіальної підсудності, відповідно до яких кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. 
Проте, Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 14 квітня 2022 року були встановлені інші правила територіальної підсудності, а саме: «Під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством (абзац 1 частини 9 статті 615 КПК).
Положення цієї частини не поширюються на кримінальні провадження, обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності в яких скеровано до суду до моменту введення воєнного стану та набрання чинності цією частиною (абзац 2 частини 9 статті 615 КПК)».
Такі правила діяли до набрання чинності положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану» від 27 липня 2022 року і мали б застосовуватися у даному кримінальному провадженні.
Аналіз кримінального процесуального закону дає можливість стверджувати, що стаття 32 КПК та частина 9 статті 615 КПК співвідносяться між собою як загальна та спеціальна норма.
Загальнотеоретичний підхід до вирішення колізії між загальною та спеціальною нормою права полягає у пріоритетному застосуванні спеціальної норми.
Отже, поява у КПК спеціальної норми, яка регламентує правила територіальної підсудності в умовах воєнного стану виключає застосування правил, закріплених у статті 32 КПК.
Така точка зору співпадає з позицією Верховного Суду, висловленою у провадженнях про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого у порядку, передбаченому статтею 34 КПК (див.: наприклад, ухвала ККС ВС від 14 червня 2022 року (провадження № 51-1688впс22)).   
Таким чином, слід констатувати порушення вимог кримінального процесуального закону у частині визначення територіальної підсудності у даному кримінальному провадженні.
Разом з тим помилкове застосування загальної кримінальної процесуальної норми, яка регламентує правила територіальної підсудності, замість спеціальної, за умови дотримання конвенційних принципів незалежності та неупередженості суду, дотримання розумних строків розгляду кримінальних проваджень, а також відсутності заявлених відводів учасників провадження суду з цих підстав та клопотань про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 34 КПК, слід вважати неістотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, погоджуюсь з загальним результатом розгляду даного кримінального у Верховному Суді, проте висловлюю свою незгоду з обґрунтуванням висновків щодо доводів сторони захисту з приводу порушень правил територіальної підсудності. 
 
Суддя                                                                                                                       ОСОБА_2