Постанова
Іменем України
 
11 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 727/3349/21
провадження № 61-10061св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                      Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», державний реєстратор Чернівецької міської ради Карвацька Галина Федорівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, вилучення запису, визнання факту порушення умов іпотечного договору
 
за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців                     від 23 травня 2022 року у складі судді Танасійчук Н. М., додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03 червня 2022 року у складі судді Танасійчук Н. М. та постанову Чернівецького апеляційного суду                            від 27 липня 2022 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Лисак І. Н., Литвинюк І. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г. Ф. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , індексний номер 1035167673103, за Акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк), вилучивши запис                               у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 21 вересня 2016 року № 16544271 про реєстрацію права власності за АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; визнати факт порушення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов іпотечного договору                                        від 10 листопада 2005 року № СVН0СР00000160.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1  посилалася на те, що                 03 серпня 2005 року між банком і нею укладено кредитний договір                                          № CVH0GF00000160 (далі - кредитний договір), за умовами якого вона отримала 213 300,00 грн кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом. На забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором                      10 листопада 2005 року між сторонами укладено договір іпотеки                                      № CVH0GF00000160 (далі - договір іпотеки), предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
 
Рішенням державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради                    Карвацької Г. Ф. (далі - державний реєстратор Карвацька Г. Ф., державний реєстратор) від 23 вересня 2016 року здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за банком. 
 
Позивач реєстрацію за банком права власності на спірну квартиру                                      в позасудовому порядку уважає незаконною, оскільки між сторонами на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» та умов кредитного договору окремий договір не укладався; від іпотекодержателя вона не отримувала вимоги про усунення порушень; банк не  надав державному реєстратору підтвердження завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем такої вимоги; передача майна у власність банку відбулася без оцінки предмета іпотеки, без доступу суб`єкта оціночної діяльності до об`єкта оцінки; державний реєстратор не повідомила її про отримання заяви банку щодо проведення реєстраційної дії.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Шевченківський районний суд м. Чернівців рішенням від 23 травня 2022 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення державного реєстратора Карвацької Г. Ф. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер 1035167673101, від 23 вересня 2016 року, за адресою: АДРЕСА_2 , за АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вилучив запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 23 вересня 2016 року № 1035167673101 про реєстрацію права власності за АТ КБ «ПРИВАТБАНК».  В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване наявністю правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки немає доказів отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, в результаті чого банк не дотримав норми частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Позивач звернулася до суду з цим позовом в межах позовної давності. Вимоги про визнання факту порушення умов іпотечного договору є неефективним способом захисту. Державний реєстратор є неналежним відповідачем у цій справі.
  
Шевченківський районний суд м. Чернівців додатковим рішенням від 03 червня                2022 року стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. 
 
Додаткове рішення мотивоване наявністю правових підстав для стягнення                      з банку витрат на правничу допомогу, надану позивачу. 
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Чернівецький апеляційний суд постановою від 27 липня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду                     м. Чернівці від 23 травня 2022 року залишив без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 травня 2022 року - без змін. Апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 червня 2022 року задовольнив частково. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 травня 2022 року змінив. Стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 500,00 грн.
 
Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції, а також наявністю правових підстав для зменшення розміру витрат, що понесла позивач на правничу допомогу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 14 жовтня 2022 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати в частині задоволених позовних вимог рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 травня 2022 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03 червня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 липня 2022 року.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня                  2018 року у справі № 826/1216/16, від 07 листопада 2018 року у справі                             № 488/5027/14, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16,                                   від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16, від 19 січня 2021 року             у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19,                               від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 13 липня 2022 року у справі   № 199/8324/19 та постановах Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 161/14101/15, від 05 лютого  2019 року у справі № 906/194/18, від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16, від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18,  від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17, від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18,                              від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вважає, що судові рішення в частині задоволених позовних вимог та в частині стягнення з банку витрат на правничу допомогу є незаконними та необґрунтованими, оскільки вони ухвалені з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушення норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права. Суди не врахували, що позивач обрала неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права. Ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 є віндикаційний позов про витребування спірного майна від банку, проте такий позов вона не заявляла. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Крім цього, суди не надали оцінки тому факту, що обсяг проведеної адвокатом роботи, а саме кількості судових засідань, їх тривалість, складність справи, складення процесуальних документів, які є в матеріалах справи, не вартують тих грошових коштів, що стягнені з банку. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України предметом касаційного перегляду є судові рішення в частині задоволених позовних вимог.
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
09 листопада 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року зупинено касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи  № 759/5454/19.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2023 року касаційне провадження                     у справі поновлено.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
Між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_1 03 серпня 2005 року укладено кредитний договір № CVH0GF00000160, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 213 300,00 грн зі сплатою 1,17 % на місяць. 
На забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором                10 листопада 2005 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки     № CVH0GF00000160, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
14 серпня 2013 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладено шлюб, прізвище ОСОБА_4 після укладення шлюбі ОСОБА_5 .
25 липня 2016 року банк направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень за кредитним договором, яка за довідкою поштової установи повернена АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
На підтвердження належного відправлення вказаного повідомлення (вимоги) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало державному реєстратору копію конверта та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на якому немає розписки про одержання, зазначення одержувачем прізвища та дати одержання, підпису працівника об`єкта поштового зв`язку.
Рішенням державного реєстратора Карвацької Г. Ф. від 23 вересня 2016 року індексний номер 1035167673103, здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 
Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 року             в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 173 490,17 грн звернено стягнення на спірну квартиру шляхом її продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,                       з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість                       у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх дій, необхідних для продажу предмета іпотеки за початковою ціною 180 000,00 грн.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права  у  подібних  правовідносинах,  викладеного  у  постанові  Верховного  Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується  з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм                        права  в   межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що   касаційна   скарга
не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається                   у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
 
Згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку» в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції іпотекодержатель може задовольнити  забезпечену  іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою  для реєстрації  права власності  іпотекодержателя  на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог  іпотекодержателя  або  відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на  предмет  іпотеки                      в  рахунок виконання основного зобов`язання. 
 
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться за заявою особи шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.
Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок) в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
 
Отже, обов`язковою умовою при вирішенні питання реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.
 
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).
 
Ураховуючи наведене та встановивши, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надало доказів, які підтверджують вручення іпотекодавцю повідомлення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки у державного реєстратора не було підстав для реєстрації права власності спірної квартири за банком на підставі іпотечного застереження. 
 
Висновки судів про наявність правових підстав для задоволення позову в оскаржуваній частині є законними, обґрунтованими і такими, що не суперечать висновкам викладеним у постановах Верховного Суду, що зазначені в касаційній скарзі.
 
Доводи касаційної скарги про обрання позивачем неефективного способу захисту спростовуються висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року № 914/2350/18 (914/608/20),                                 від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19.

Також є необґрунтованими аргументи касаційної скарги в частині стягнених витрат на правничу допомогу, з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати             з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
 
Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі:       1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Суди встановили, що між адвокатом Марченко Р. М. і ОСОБА_1 02 вересня  2020 року укладено договір про надання правової допомоги № 4. Пунктом 2 додаткової угоди № 1 до договору, укладеної між цими ж сторонами, визначено обсяг і розмір оплати за послуги адвоката. Актом наданих послуг від 27 травня 2022 року та розрахунком витрат на правову допомогу від 27 травня 2022 року визначено перелік наданих адвокатом Марченко Р. М. послуг. 
 
Зменшуючи розмір стягнених судом першої інстанції витрат на правничу допомогу апеляційний суд урахував складність справи, обсяг наданих послуг і виконаних робіт, час, що витрачений на їх виконання, їх реальність, значення справи для ОСОБА_1 , а також застосував принцип співмірності. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної  скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в оскаржуваних частинах - без змін. 
У статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки дію рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців                                  від 23 травня  2022 року зупинено ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня              2022 року, тому у зв`язку із залишенням цього рішення без змін його дію необхідно поновити.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 травня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 липня 2022 року                                  в оскаржуваних частинах залишити без змін.
 
Поновити дію рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців                                від 23 травня  2022 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
                                                                                                            
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                            М. Ю. Тітов