УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

07 липня 2023 року 

м. Київ

справа № 240/14793/22
адміністративне провадження № К/990/16477/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року (суддя     Окис Т.О.) та
постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2023 року (колегія у складі суддів Сушка О.О., Залімського І.Г., Мацького Є.М.)
у справі № 240/14793/22
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ; позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФ України в Житомирській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення нарахування та виплати з 26.01.2022 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-XII), що становить дві мінімальні заробітні плати згідно із законом про Державний бюджет на відповідний рік та зобов`язання вчинити відповідні дії.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 26.10.2022, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2023, задовольнив позов частково:
-          визнав протиправною бездіяльність ГУ ПФ України в Житомирській області щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 26.01.2022 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону № 796-XII у редакції, яка була чинна до 01.01.2015;
-          зобов`язав ГУ ПФ України в Житомирській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 з 26.01.2022 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, визначеного ст. 39 Закону № 796-XII у редакції, яка була чинна до 01.01.2015, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року;
-          відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог;
-          стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 992,40 грн відшкодування судового збору. 

03.05.2023 ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, що 08.05.2023 надійшло до Верховного Суду, у якій, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2023, змінити рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 у частині зазначення у резолютивній частині розрахункової величини - двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року. 

Верховний Суд ухвалою від 25.05.2023 залишив касаційну скаргу без руху відповідно до ч. 2, 3                ст. 333 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надав ОСОБА_1 десятиденний строк для звернення скаржника до Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження та надання підтвердження сплати судового збору; роз`яснив наслідки невиконання ухвали Суду. 

16.06.2023 ОСОБА_1 отримав копію зазначеної ухвали Суду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з ідентифікатором 0102938093803.

Подання заяви (клопотання) відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 44 КАС України є правом учасника справи.
Разом з тим, невикористання такого права може мати для учасника справи негативні процесуальні наслідки, зокрема, відмову у відкритті касаційного провадження (п. 4 ч. 1 ст. 333 КАС України).
У строк, наданий Верховним Судом в ухвалі від 25.05.2023, ОСОБА_1 не звернувся до Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та не підтвердив сплату судового збору.
За відсутності активних дій учасників справи (подання заяви; клопотання), Суд не вправі вирішувати питання поновлення строку на касаційне оскарження.
Суд звертає увагу, що згідно з практики Великої Палати Верховного Суду до поданої з пропуском строку скарги (без клопотання про його поновлення чи з визнанням судом вказаних у ньому підстав неповажними), яка, крім цього, має інші недоліки, і ці недоліки скарги після залишення її судом без руху не усунуто, зокрема й не подано відповідного клопотання із зазначенням інших причин для його поновлення, слід застосовувати наслідки - відмову у відкритті провадження (апеляційного, касаційного) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19).
За викладених обставинах, Суд вважає, що ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 333 КАС України.

Керуючись ст. 333 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у справі                    № 240/14793/22.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                                            В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                                           А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                                             О.П. Стародуб